Ухвала
 
10 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 641/8056/19
провадження № 61-1055 ск21
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова у складі судді              Колодяжної І. М. від 27 травня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Бурлаки І. В.,         Яцини В. Б., від 21 грудня 2020 року у справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ярошенка Вадима Васильовича, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк»,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, посилаючись на таке. З метою примусового виконання судового рішення від 03 листопада 2011 року про солідарне стягнення з нього та дружини на користь банку заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, 01 березня 2012 року Комінтернівським ВДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження № 31749661. В межах цього провадження державний виконавець склав заявку на реалізацію предмета іпотеки та акт про таку реалізацію, після чого закрив виконавче провадження.  ОСОБА_1  просив визнати неправомірними вказані дії державного виконавця та його бездіяльність, яка полягала у неповерненні виконавчого документа стягувачу, оскільки зазначені виконавчі дії і бездіяльність відбулись у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня               2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання скарги та у задоволенні скарги відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року скасовано та прийнято нову, якою скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском заявником десятиденного строку на оскарження дій державного виконавця і відсутністю поважних причин для його поновлення. 
У касаційній скарзі     ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що в оскаржуваних судових рішеннях відсутні докази того, що заявник до 24 вересня 2019 року був обізнаний про існування виконавчого провадження № 31749661, у зв`язку з чим порушено його процесуальні права.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.
Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Судом встановлено, що 01 березня 2012 року постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження № 31749661 з примусового виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2011 року, в межах якого 21 серпня 2012 року оцінено предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , 11 лютого 2014 року та 22 січня  2019 року накладено арешт, 22 березня 2019 року визначено вартість квартири, 28 березня 2019 року подано заявку на реалізацію квартири та             14 серпня 2019 року складено акт про реалізацію предмета іпотеки та прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. Про всі ці дії сторонам виконавчого провадження направлялись відповідні повідомлення.
Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.   
Відповідно до положень статті 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.  
Згідно із статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 був обізнаний про виконавче провадження № 31749661, в межах якого примусово виконувалось рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова               від 03 листопада 2011 року та мав можливість оскаржити бездіяльність державного виконавця у передбачені законом строки. Зокрема, суд взяв до уваги, що після реалізації предмету іпотеки з торгів в межах вказаного виконавчого провадження та перерахування державною виконавчою службою грошових коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості в АБ «Укргазбанк» ОСОБА_1 10 вересня 2019 року особисто звернувся до банку із заявою про надання інформації про залишок суми заборгованості за кредитним договором.
Отже, виходячи з викладеного вище, заявник звертаючись зі скаргою до суду першої інстанції 04 жовтня 2019 року пропустив встановлений законом десятиденний строк на оскарження дій державного виконавця щодо складення заявки від 28 березня 2019 року щодо реалізації арештованого майна та акту від 14 серпня 2019 року щодо реалізації предмета іпотеки і постанови про закінчення виконавчого провадження та бездіяльності державного виконавця, яка, на думку заявника, виникла з моменту введення мораторію згідно із Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII.
Поважних причин пропуску строку заявником не наведено, тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для поновлення строку на подання скарги та залишення скарги без розгляду.
Доводи касаційної скарги про те, що суд не надав оцінку відсутності підтвердження отримання ОСОБА_1 кореспонденції від державного виконавця є безпідставними. За змістом статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження, за винятком постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання,доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням. Так як сторонам виконавчого провадження направлялися постанови, винесені в межах проведення виконавчих дій, за адресою зазначеною у виконавчому листі, відсутність доказів про їх отримання боржником, не свідчить про необізнаність борджника щодо подій, які вчинялись у межах виконавчого провадження                  № 31749661.
Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування статей 126, 449 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року у справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ярошенка Вадима Васильовича, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк».
Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян 
 
Н. Ю. Сакара