Постанова
Іменем України
 
27 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 461/3675/17
 
провадження №61-8732св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідачі:  ОСОБА_3 , акціонерне товариство «Універсал Банк»,
представник акціонерного товариства «Універсал Банк»- Біллерис Юрій Олексійович,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12,
представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Казаєва Олена Олександрівна ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 - Казаєвої Олени Олександрівни на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року у складі судді Городецької Л. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до          ОСОБА_3 , акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12, про визнання договору іпотеки і додаткових угоди недійсними.
 
Позовна заява мотивована тим, що 04 липня 2007 року її колишній чоловік ОСОБА_3 , використавши неправдиві відомості, уклав кредитний договір з відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі - ВАТ «Банк Універсальний»), правонаступником якого є АТ «Універсал Банк». 
Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, він уклав з банком договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрований у реєстрі за № 4874, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яка рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2015 року визнана спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . 
Незважаючи на те, що квартира перебуває у спільній сумісній власності колишнього подружжя, у договорі іпотеки зазначено, що це майно належить іпотекодавцю, тобто ОСОБА_3 , на праві приватної власності. 
Вказувала, що працівникам банку було відомо про наявність у           ОСОБА_3 дружини, оскільки в день укладення кредитного договору останній від її імені підписав із ПАТ «Універсал Банк» договір поруки для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. 
Вважала, що дії банку і ОСОБА_3 щодо укладення спірного договору іпотеки були повністю узгодженими, так як вона не давала згоди на укладення договору іпотеки і дізналася про його існування після ознайомлення із матеріалами кримінальної справи у 2016 році.
На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними: договір іпотеки від 04 липня 2007 року, укладений між АТ «Універсал Банк» і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрований у реєстрі за            № 4874; додатковий договір від 29 липня 2009 року до договору іпотеки                 від 04 липня 2007 року; договір про внесення змін та доповнень від 27 грудня 2010 року до договору іпотеки від 04 липня 2007 року; договір про внесення змін та доповнень від 30 березня 2012 року до договору іпотеки від 04 липня 2007 року та виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передане в іпотеку відповідно до договору іпотеки від 04 липня 2007 року, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 травня                         2018 року позов ОСОБА_1  задоволено.
Визнано недійсними: договір іпотеки від 04 липня 2007 року, укладений між АТ «Універсал Банк» і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрований у реєстрі за № 4874; додатковий договір від 29 липня          2009 року до договору іпотеки від 04 липня 2007 року; договір про внесення змін та доповнень від 27 грудня 2010 року до договору іпотеки від 04 липня 2007 року; договір про внесення змін та доповнень від 30 березня 2012 року до договору іпотеки від 04 липня 2007 року.
Виключено з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передане в іпотеку відповідно до договору іпотеки від 04 липня 2007 року, укладеного між АТ «Універсал Банк» і ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрованого у реєстрі за            № 4874, а саме нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 . 
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 960,00 грн.
Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 960,00 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не була обізнана про укладення договору іпотеки та додаткових договорів до нього, не давала згоду на їх укладення, підписи на заявах-згодах на укладення договору іпотеки та додаткових угод до нього були підроблені, так само як були підробленими підписи на договорах поруки ОСОБА_3 , про що свідчить наявний у матеріалах справи висновок експерта.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року рішення Галицькогорайонного суду міста Львова від 10 травня 2018 року змінено. 
Доповнено резолютивну частину рішення абзацом шостим у наступній редакції: накласти арешт на квартиру  АДРЕСА_1 , власниками якої є  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, однак судом не враховано, що відповідно до частини тринадцятої статті 265 ЦПК України, у разі визнання судом недійсним договору застави, яким забезпечується виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, суд накладає на таке майно арешт. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У червні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Універсал Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова                      від 10 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду                   від 16 квітня 2019 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                від 01 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Універсал Банк», витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року касаційну скаргу АТ «Універсал Банк» залишено без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року залишено без змін.
 
У червні 2020 року, тобто після закінчення касаційного розгляду справи,             до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 -          Казаєвої О. О. на рішення Галицького районного суду м. Львова                      від 10 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду                   від 16 квітня 2019 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                від 31 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 - Казаєвої О. О., витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі представник приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 - адвокат Казаєва О. О., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження є порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, безпідставно відхилили клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної        інстанції при ухваленні оскаржуваних судових рішень не враховано, що при посвідченні підпису позивача на заявах-згодах на укладення договору іпотеки, нотаріусом було встановлено його особу та встановлено наявність у нього волевиявлення на вчинення відповідних дій. При цьому висновок експерта, здійснений на підставі постанови слідчого, не є допустимим і належним доказом у цивільній справі. Також судом не вирішувалось питання про залучення до участі у справі чи виклику для дачі пояснень приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_8, державного нотаріуса Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_10.та приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_11. Крім того, судами безпідставно не застосовано наслідки спливу позовної давності.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2020 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 і представником АТ «Універсал Банк» - Біллерисом Ю. О. подані відзиви на касаційну скаргу, в яких зазначено, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають          підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права,         яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
04 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір на загальну суму 420 000,00 дол. США з терміном повернення кредиту до           03 липня 2027 року. 
10 липня 2009 року, 29 липня 2009 року, 10 грудня 2010 року, 27 грудня          2010 року, 10 березня 2012 року і 29 березня 2012 року між банком та позичальником укладено додаткові угоди до кредитного договору                       від 04 липня 2007 року.
 
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 04 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку         банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
29 липня 2009 року, 10 грудня 2010 року, 27 грудня 2010 року, 30 березня   2012 року між банком та іпотекодавцем було укладено додаткові договори до договору іпотеки від 04 липня 2007 року.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 - Казаєвої О. О. підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, четвертою статті 405 ЦПК України, якщо касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час касаційного розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.
Суд касаційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час касаційного розгляду справи за касаційною скаргою іншої особи.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення суду першої інстанції у незміненій частині та постанова суду апеляційної інстанції, у межах доводів, які не розглядалися під час касаційного розгляду справи за касаційною скаргою АТ «Універсал Банк», є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.
 
У справі, що переглядається, судом установлено, що на підставі оспорюваного договору іпотеки ОСОБА_3 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , разом з тим, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2015 року у справі            № 459/539/13-ц за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя вказану квартиру визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .
 
Крім того, експертним дослідженням від 23 березня 2017 року № 6/154, проведеним на підставі постанови від 16 березня 2017 року слідчого слідчого відділу старшого лейтенанта поліції Мухи А. Ю. у кримінальному провадженні                             № 12016140150000764 про призначення судової почеркознавчої експертизи, встановлено, що підписи на заявах-згодах на укладення договору іпотеки          від 04 липня 2007 року були виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
 
Твердження заявника щодо недопустимості цього доказу є безпідставним, оскільки відповідно до відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Разом з тим, вказаний висновок було отримано з дотриманням порядку, встановленого законом. 
Крім того, чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо можливості використання під час розгляду справи доказів, отриманих в межах інших проваджень. Достовірність і достатність таких доказів оцінюється судом з урахуванням обставин конкретної справи. При цьому відповідачі не скористалися своїм правом призначити іншу експертизу в межах цивільного судочинства.
 
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
 
За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.
 
Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
 
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
 
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники  майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників             на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має        бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
 
Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
 
Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
 
Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.
Відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.
 
Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників              (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника,          який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369,          статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.
 
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.
 
Таким чином, установивши, що позивач не знала про укладення договору іпотеки і додаткових договорів до нього, не надавала згоду на їх укладення, підписи на заявах-згодах на укладення договору іпотеки та додаткових угод до нього були підроблені, що підтверджується (та не спростовано) висновком експерта від 23 березня 2017 року, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про визнання недійсним договору іпотеки, а також укладених договорів про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, як таких, що не відповідають вимогам статей 203, 215 ЦК України, та правильно врахував, що укладення оспорюваного договору призвело до порушення та звуження обсягу прав позивача.
 
Твердження заявника, що при посвідченні підпису позивача на заявах-згодах на укладення договору іпотеки, нотаріусом було встановлено його особу та встановлено наявність у нього волевиявлення на вчинення відповідних дій, не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили та суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
 
З указаного вбачається, що суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень, надавши належну оцінку усім зібраним доказам, зокрема, висновку експерта від 23 березня 2017 року № 6/154, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність волевиявлення позивача на укладення оспорюваних правочинів.
 
Іншим доводам касаційної скарги, зокрема, що судом не вирішено питання про залучення до участі у справі чи виклику для дачі пояснень приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_8, державного нотаріуса Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_11., та про пропуск позивачем строку       позовної давності та необхідність застосування наслідків її пропуску, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги представника приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 - Казаєвої О. О. не дає, оскільки вони були предметом розгляду під час касаційного перегляду справу за касаційною скаргою АТ «Універал Банк».
 
Таким чином, доводи касаційної скаргипредставника приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 - Казаєвої О. О., які не розглядалися під час касаційного розгляду справи за касаційною скаргою  АТ «Універал Банк», не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував. 
 
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення суду першої інстанції у незміненій частині та постанова суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити  без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 - Казаєвої Олени Олександрівни залишити без задоволення.
 
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року у незміненій частині та постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович