П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/377/20	
Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника Колосова М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року (суддя Войтович І.І., м. Херсон, повний текст рішення складений 21 липня 2020 року) по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі – ГУ ДПС у Херсонській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.01.2020 року:
- №00040506, яким за порушення статті 15 Закону України від 06.07.1995 №481/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі – Закон №481/95-ВР), до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та або пені, в розмірі 17  000,00 грн.;
- №00030506, яким за порушення пункту 1 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів» (далі – Закон №265/95-ВР), до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та або пені в розмірі 01,00 грн.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що посадовими особами контролюючого органу було порушено порядок проведення перевірки, а саме, не було пред`явлено документів, які б слугували підставою для її проведення. Також апелянт наполягає, що такого правочину, як продаж-купівля товару (алкогольний напій «Сидр») в магазині не відбулося. Суд першої інстанції не звернув уваги й не проаналізував у своєму рішенні підстави, порядок та безпосередньо процес здійснення контрольно-розрахункової операції. На переконання апелянта, порядок проведення контрольно-розрахункової операції має відбуватися відповідно Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Апелянт також зауважив, що чинне законодавство України не містить дозволу щодо використання для проведення контрольних операцій приватних коштів, у т.ч. коштів осіб, які проводять перевірку, а у наказі ГУ ДПС у Херсонській області «Про проведення фактичних перевірок» №477 від 29.11.2019 року не передбачено проведення посадовими особами контролюючого органу контрольної розрахункової операції відповідно до вимог підпункту 20.1.11 статті 20 та пункту 80.4 статті 80 ПК України. Апелянт звернув увагу, що суд першої інстанції не встановлював повноважень продавців магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме, чи могли вони самостійно визначатись з асортиментом товару, його придбанням та самостійним вирішенням щодо реалізації у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_1 , того чи іншого товару. Крім того, суд першої інстанції ніяким чином не звернув уваги на те, що в Акті фактичної перевірки від 11.12.2019 року зроблена відмітка про не складення протоколів про адміністративні правопорушення за відсутності паспорту. На переконання апелянта, наслідки розгляду справ про адміністративні правопорушення відносно ФОП ОСОБА_1 за скоєння порушень за статтями 155-1, 164 КУпАП. могли б бути неоспорюваними доказами наявності вини ФОП ОСОБА_1 у порушенні порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі та у провадженні господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.
Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Справа розглянута судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника Колосова М.А., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 06 серпня 1997 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює види діяльності, відповідно до КВЕД: 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Місце впровадження господарської діяльності є магазин, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
11 грудня 2019 року посадовими особами ГУ ДПС у Херсонській області відповідно до наказу ГУ ДПС у Херсонській області від 29.11.2019 №477 про проведення фактичних перевірок, направлень на проведення фактичної перевірки від 11.12.2019 року №405, №406, в присутності ФОП ОСОБА_1 та особи, що проводила розрахункові операції – ОСОБА_2 проведено фактичну перевірку магазину за адресою: АДРЕСА_1 .
Перед початком проведення фактичної перевірки 11 грудня 2019 року о 14-40 годині фахівцем контролюючого органу ОСОБА_3 було проведено контрольну розрахункову операцію, а саме, у зазначеному магазині придбано алкогольний напій: Сидр «Somersby» 0,5 л., вміст спирту – 4,7 % за ціною 26,00 грн.
Розрахунок було проведено продавцем ОСОБА_2 , їй передано готівкові кошти, натомість отримано товар (алкогольний напій Сидр «Somersby»), проте розрахункову операцію через РРО не проведено, видано товарний чек, про що складено акт проведення контрольної розрахункової операції від 11.12.2019 року №0663/21/22 (а.с. 55).
Після здійснення контрольної розрахункової операції посадовими особами було пред`явлено посвідчення, наказ та направлення на проведення фактичної перевірки.
Згідно складеного акту відмови від 11.12.2019 року №0663/21/22 ФОП  ОСОБА_1 відмовився від отримання будь-яких документів, матеріалів, що стосуються перевірки (а.с. 55).
За результатами проведення перевірки складено Акт фактичної перевірки від 11.12.2019 за №0167/21/22/РРО/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано порушення позивачем вимог законодавства, а саме:
- не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи при продажу алкогольних напоїв/тютюнових виробів, вчинене вперше протягом календарного року, чим порушено пункт 1 статті 3 Закону №265/95-ВР;
- здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії, чим порушено статтю 15 Закону №481/95-ВР.
На підставі зазначених висновків акту контролюючим органом 20 січня 2020 року прийняті оскаржені у даній справі податкові повідомлення-рішення №00040506 та №00030506.
Відмовляючи у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з дотриманням вимог закону доведено, що позивачем реалізовані алкогольні напої за відсутності відповідної ліцензії, при цьому продавець не здійснив друкування фіскального чеку, тому до ФОП ОСОБА_1 правомірно застосовано штрафні (фінансових) санкцій.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (у редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Пунктом 61.1 статті 61 ПК України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способом здійснення такого контролю є, зокрема, перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 ПК України).
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.
Як передбачено підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Порядок проведення фактичних перевірок визначений у статті 80 ПК України.
У пункті 80.1 статті 80 ПК України закріплено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності певних обставин, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
Згідно пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
Перед початком фактичної перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України може бути проведена контрольна розрахункова операція.
Відповідно до пункту 80.4 статті 80 ПК України перед початком фактичної перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Херсонській області було винесено наказ від 29.11.2019 року №477 про проведення фактичної перевірки платників податків, до переліку яких входить позивач. Дата початку перевірки – 11 грудня 2019 року (а.с. 31).
На підставі зазначеного наказу виписані направлення на фактичну перевірку від 11.12.2019 року за №№0405, 0406 (а.с. 53, 54).
З наявних у справі доказів судом першої інстанції встановлено, що наказ на проведення перевірки та направлення складені відповідно до вимог податкового законодавства.
В направленнях на проведення перевірки є відсилка на акт відмови від 11.12.2019  року, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень, підпису та отримання будь-яких документів (а.с. 56).
Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги про не пред`явлення посадовими особами контролюючого органу наказу на проведення перевірки та направлень, що підтверджується показами свідка ОСОБА_2 про те, що перевіряючи їй показали лише службові посвідчення, оскільки свідок є співробітником позивача, що ставить під сумнів її незацікавленість.
Крім того, відповідно до абзацу 5 пункту 81.1 статті 81 ПК України непред`явлення платнику податків переліку документів, зокрема направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цією статтею, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки. 
Проте, посадових осіб було допущено до проведення перевірки, та позивач відмовився від надання пояснень, зокрема зауважень до проведення перевірки, про що було здійснено відповідний запис.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення порядку проведення фактичної перевірки є недоведеними.
З матеріалів справи також вбачається, що проведеною перевіркою встановлено порушення статті 15 Закону №481/95-ВР та пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР.
Твердження апелянта, що такого правочину, як продаж-купівля товару (алкогольний напій «Сидр») в магазині не відбулося, спростовується зокрема актом від 11.12.2019 року №063/21/22, складеним за результатом проведеної контрольної розрахункової операції (а.с.55).
При цьому, посилання апелянта на застосування до спірних правовідносин приписів Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» колегія судів вважає безпідставними, оскільки абзацом 2 статті 2 цього Закону прямо встановлено, що його дія не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів податкового контролю.
Також, колегія суддів критично ставиться до твердження апелянта про відсутність в магазині продажу алкогольного напою «Сидр», оскільки свідок ОСОБА_2 , допитана у суді першої інстанції повідомила, що алкогольний напій знаходився в холодильнику торгового залу. Вільний доступ покупців до нього свідчить про знаходження його в продажу, що, зокрема підтверджено контрольною розрахунковою операцією. До того, свідок ОСОБА_4 вказала, що «Сидр» вона дістала з підсобного приміщення магазину та поставила в холодильник в торговому залі, вважаючи, що даний напій відносить до пива та підтвердила, що на банках були цінники.
Твердження апелянта про те, що чинне законодавство України не містить дозволу щодо використання для проведення контрольних операцій приватних коштів, у т.ч. коштів осіб, які проводять перевірку, є безпідставними та не спростовують факту виявлених порушень.
Посилання апелянта на не притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння порушень за статтями 155-1, 164 КУпАП, наслідки розгляду за якими могли б бути неоспорюваними доказами наявності вини ФОП ОСОБА_1 у порушенні порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі та у провадженні господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за приписами частини шостої статті 77 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, твердження апелянта, що суд першої інстанції не дослідив належним чином обставини придбання посадовою особою відповідача алкогольного напою спростовуються документами, що містять матеріали справи, а тому, враховуючи сукупність усіх досліджених доказів (документів, показів свідків) та фактів у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту здійснення в магазині позивача роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами визначено Законом №481/95-ВР.
Статтею 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій, відповідальність за відсутність якої встановлена абзацом 5 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР, яким передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17  000 гривень.
Застосування фінансових санкцій за непроведення розрахункової операції через РРО передбачена пунктом 1 статті 17 №265/95-ВР.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо процедурних порушень податкового органу під час складання акту та прийняття податкового повідомлення рішення, оскільки порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування лише у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Колегія суддів наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18.
Враховуючи це колегія суддів виходить з того, що при наявності документального підтвердження порушення норм закону, навіть наявність формальних порушень при прийнятті податкового повідомлення-рішення жодним чином не може вплинути на його результат.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні докази, які спростовували твердження позивача, а відтак довів правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
З урахуванням вищенаведеного та з огляду на принцип обачності платника податків, а також обов`язок суб`єкта господарювання здійснювати діяльність з продажу алкогольних напоїв виключно за наявності ліцензії, колегія суддів вважає, що обставини, зазначені в апеляційній скарзі та адміністративному позові ФОП ОСОБА_1 не спростовують наявності складу правопорушення.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 20.01.2020 року №00030506 та №00040506, оскільки відповідач діяв обґрунтовано, на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, вина позивача є доведеною.
Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                                  В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                          І.П.Косцова

Суддя                                                                                          Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 11 лютого 2021 року.