ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року	Львів	Справа № 300/2021/19 пров. № А/857/2635/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                             Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Шинкар Т.І., Обрізка І.М.
з участю секретаря судового засідання:            Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства    «Івано-Франківськводоекотехпром» на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року (постановлена головуючим-суддею Матуляком Я.П., час ухвалення судового рішення 11 год 50 хв у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до Комунального підприємства    «Івано-Франківськводоекотехпром» (за участю третіх осібна стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерства Фінансів України, управління Державної казначейської служби у м. Івано-Франківську, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Івано-Франківської міської ради) про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (далі – ГУ ДПС, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Комунального підприємства«Івано-Франківськводоекотехпром» (далі –КП«Івано-Франківськводоекотехпром», підприємство, відповідач) про стягнення простроченої заборгованості за договором субкредитування в сумі 54 237 594,68 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020, позов було задоволено повністю. Стягнуто з рахунків у банках, що обслуговують відповідача та за рахунок готівки, що йому належить в дохід державного бюджету прострочену заборгованість за договором субкредитування в розмірі 54   237594,68 грн та розстрочено його виконання строком на 12 місяців, починаючи з дня ухвалення.
05.01.2021 відповідачем було подано клопотання про повторне розстрочення виконання судового рішення у даній справі, яке мотивоване відсутністю можливості сплати суми заборгованості одномоментно, внаслідок важкого фінансового стану підприємства. Крім того, вказує на існування карантинних заходів на території Івано-Франківської області, внаслідок чого можливість самостійного виконання рішення суду суттєво ускладнилась.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду    від 14.01.2021 у задоволенні заяви було відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, підприємство подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про розстрочення виконання судового рішення у даній справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, щоу клопотанні про розстрочення рішення було вказано не тільки про важкий фінансовий стан, а також про наявність карантинних обмежень, що може призвести до припинення надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення міст Івано-Франківська, Тисмениці та ряду прилеглих населених пунктів, оскільки підприємство є природнім монополістом у водовідведенні та водопостачанні. Щодо повтореності розстрочення вказав, що рішення суду від 17.02.2020 набрало законної сили 28.10.2020, атому його обов`язковість стала лише з 28.10.2020.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою розстрочити виконання судового рішення, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що посилання відповідача на важкий фінансовий стан та встановлення карантинних обмежень, як на підстави для розстрочення виконання судового рішення, не є винятковими обставинами у розумінні ст.378 КАС України. Крім того, звернув увагу на ту обставину, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 розстрочено виконання рішення на дванадцять місяців, починаючи з дня ухвалення рішення.
Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, до яких суд прийшов з неправильним застосуванням норм процесуального права, виходячи з наступного.
Виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному  Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених  Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (ч.1 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).
Частиною першою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Відповідно до ст.1291 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно ч.1 ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду (ч.1 ст.378 КАС України).
Відповідно до ч.2 ст.378 КАС України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.378 КАС України).
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд, у відповідності до положень частини четвертої статті 378 цього Кодексу, також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Із системного аналізу даної норми видно, що підставою для відстрочення/розстрочення виконання рішення є звернення особи із заявою до суду про відстрочення/розстрочення з обумовленням причин неможливості виконати судове рішення у встановлений законом строк, тобто за доведеністю обставин, що ускладнюють його виконання, або роблять його неможливим (відсутність коштів або присудженого майна в натурі та інше).
Вказана норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення у вигляді істотного ускладнення виконання рішення або неможливості його виконання.
Вирішуючи питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника - отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу).
При цьому, питання розстрочення або відстрочення постанови суду знаходяться в площинні процесуального права.
В частині правової оцінки наданих заявником доказів суд повинен дослідити питання про те, чи достатньо наведених заявником обставин для прийняття рішення про розстрочення виконання судового рішення, яким стягнуто податковий борг.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків розтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав має бути доведена боржником.
Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення стане взагалі неможливим.
Інститут розстрочення та відстрочення податкового боргу платника податків, що регулюється  ст.100 ПК України, є елементом процедури погашення податкового боргу платників податків в межах адміністрування податків та зборів як сукупності рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом (п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України), що узгоджується з визначеною у статті 1 сферою дії  цього Кодексу.
Розстрочення/відстрочення виконання судового рішення (врегульоване КАС України) за самою своєю суттю відрізняється від розстрочення/відстрочення, передбаченого ст.100 ПК України, вказані процедури реалізуються різними суб`єктами (відповідно судами та контролюючими органами) та за ініціативою різних осіб (розстрочення/відстрочення виконання судового рішення може відбуватись за заявою особи, яка бере участь у справі, сторони виконавчого провадження або за ініціативою суду, тоді як питання відстрочення/розстрочення податкового боргу може бути порушено виключно платником податків), а також різняться їх нормативним регулюванням (положення  КАС України  та  ПК України).
За наведеного, колегія суддів вважає, що інститути розстрочення/відстрочення податкового боргу платника податків та розстрочення/відстрочення виконання судового рішення не можуть ототожнюватись, а відтак, розглядаючи питання розстрочення/відстрочення виконання судового рішення, суди мають застосовувати положення  КАС України.
При цьому, інститут розстрочення виконання судового рішення спрямований на вжиття таких заходів, які б дозволили виконати боржнику судове рішення протягом певних проміжків часу у відповідних частинах.
Так, на підтвердження важкого фінансового стану відповідачем було надано довідку про фінансовий стан підприємства від 04.01.2021.
Крім того, станом на момент подання заяви про розстрочення виконання судового рішення, відповідачем було оплачено 2  559  718,27 грн, а також 9 761 752,37 грн після подачі апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, що свідчить про добросовісне виконання боржником своїх зобов`язань та виключає сумніви у належному їх виконанні у майбутньому. Відтак, запропонований період розстрочки виконання рішення суду терміном 24 місяці, на думку колегії суддів є виправданим.
Колегія суддів вважає, що заявником доведено наявність обставин, що суттєво ускладнюють або унеможливлюють виконання судового рішення, також в матеріалах справи наявні платіжні доручення, які свідчать про часткове погашення наявної заборгованості після ухвалення ухвали судом першої інстанції. Заявником підтверджено те, що від виконання рішення відповідач не ухиляється та не уникає його виконання, а шукає способи погашення заборгованості, що в свою чергу є виявом добросовісності намірів заявника по виконанню зобов`язань щодо сплати податкового боргу.
Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловлену в постанові від 05.03.2020 по справі №820/1509/17, яка в силу положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована при розгляді цієї справи.
Також, колегією суддів враховано, що постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 на всій території України  встановлено карантин з 12.03.2020 до 03.04.2020 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), який у подальшому неодноразово продовжувався, а за рішенням Уряду від 13.10.2020його дію продовжено до 31.12.2020.
Водночас, при вирішенні питання про розстрочення виконання рішення судом апеляційної інстанції враховано, що відмова у задоволенні заяви може призвести до негативних наслідків, зокрема, зупинення роботи підприємства, неможливості вносити своєчасно та в повному обсязі податки та інші обов`язкові платежі.
Стосовно заперечень контролюючого органу із покликанням на частину п`яту статті 378 КАС України, відповідно до якої відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, виходячи з наступних міркувань.
На думку колегії суддів інститут відстрочення або розстрочення виконання судового рішення прямо пов`язаний з його виконанням, при цьому виконання може відбуватися за умови набрання таким рішенням законної сили.
При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що рішення по даній справі оскаржувалось сторонами та після ухвалення Восьмим апеляційним адміністративним судом постанови від 28.10.2020 набрало законної сили.
У період між постановлення судом першої інстанції рішення та набрання ним законної сили рішення не виконувалось, оскільки не відноситься до категорії тих, які відповідно до ст.371 КАС України виконуються негайно.
Отже, колегія суддів вважає, що частину п`яту статті 378 КАС України слід розуміти так, що період відстрочення чи розстрочення рішення слід рахувати з моменту ухвалення рішення, яке набрало законної сили.  
З урахуванням наведеного правового регулювання питання відстрочення виконання судового рішення, дослідивши та оцінивши надані сторонами пояснення і письмові докази, колегія суддів приходить до висновків, що відповідачем підтверджено факт перебування підприємства у важкому фінансовому становищі, що об`єктивно унеможливлює виконання ним рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020, зважаючи на значну суму стягнуту з нього цією постановою, а також того, що відповідач не ухиляється від виконання рішення та не уникає його виконання, а навпаки здійснює пошук способів погашення заборгованості, що в свою чергу є виявом добросовісності намірів заявника по виконанню зобов`язань щодо сплати податкового боргу.
Доводи позивача про те, що заявник не надав доказів наявності виняткових обставин, які можуть бути підставою для відстрочення сплати податкового боргу, а саме форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), визначених Законом України «Про торгово-промислові палати в Україні», що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно з описаними вище нормами ст.378 КАС України форс-мажорні обставини не є єдиною та виключною підставою для відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі.
Стосовно доводів ГУ ДПС на ту обставину, що КП «Івано-Франківськводоекотехпром» неодноразово зверталось до суду із заявами про відстрочення/розстрочення виконання судових рішень, колегія суддів зазначає, що законодавством не обмежено кількість разів, скільки особа (відповідач у справі) може звертатись із такою заявою і в кожному випадку вона вирішується судом з врахуванням конкретних обставин, які існують на той час.
Крім того, відповідач визнав податковий борг і добровільно під час розгляду справи в суді першої інстанції частково його погашує. 
За таких обставин відстрочення виконання не призводить до невиконання рішення, а навпаки - створює умови для його добровільного виконання боржником, з урахуванням реального майнового стану боржника.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не надав банківську довідку про відсутність на рахунках коштів. Проте її відсутність не впливає на висновки суду апеляційної інстанції, оскільки реальний майновий стан та платоспроможність боржника у повній мірі доведено балансом та звітом про фінансову діяльність.
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловлену у постанові від 30.01.2020 по справі №819/150/17.
Згідно п.4 ч.1ст.317 КАС України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Суд першої інстанції не взяв до уваги наведеного вище та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 378 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» задовольнити.
Ухвалу Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» по справі №300/2021/19 скасувати.
Клопотання Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» про розстрочення виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року по справі №300/2021/19 задовольнити.
Розстрочити виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року по справі №300/2021/19шляхом сплати заборгованості в сумі 51   677   876 (п`ятдесят один мільйон шістсот сімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят шість) гривень 41 копійки рівними частинами щомісяця протягом 24 місяців з дня ухвалення цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	Т. І. Шинкар 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Повне судове рішення складено 19.03.2021.