ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року          м. Дніпро         Справа №  904/3767/20

          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя          Вечірко І.О. (доповідач), судді  Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.,
          секретар судового засідання Манчік О.О.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-форс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області  від 21.09.2020р. та на додаткове           рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020р. у справі № 904/3767/20  (суддя -  Колісник І.І.,    м. Дніпро) 
          за позовом          Обласного комунального спеціалізованого підприємства з виконання норм екологічної безпеки, м. Харків
          до                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-форс", м. Дніпро
          про                    стягнення заборгованості 459 533,32 грн.

          ВСТАНОВИВ:

          1. Короткий зміст       рішень суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2020р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Форс" на користь Обласного комунального спеціалізованого підприємства з виконання норм екологічної безпеки       основний борг у сумі 440 455,02 грн., 3 % річних у сумі 8 568,80 грн., інфляційні втрати у сумі 10 296,72 грн., судовий збір у сумі 6 889,80 грн. У решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем на виконання договору № 1910-01/1 від 01.10.2019р. надано відповідачу послуги з розміщення та захоронення відходів, що підтверджується двосторонніми актами здачі-приймання робіт (наданих послуг), а відповідачем, в свою чергу,  не виконано своїх зобов`язань з оплати таких послуг в повному обсязі. Вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості на суму 440      455,02 грн. є законними та обґрунтованими, оскільки при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Таким чином, якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок. Провівши перевірку розрахунків, суд дійшов висновку, що наданий в позовній заяві розрахунок 3 % річних є помилковим, оскільки позивачем не враховано вимоги ст. ст. 253, 254 ЦК України, а відтак стягненню з відповідача підлягають 3 % річних у сумі 8 568,80. За результатами перевірки суми інфляційних втрат судом встановлено, що правові підстави для їх зменшення відсутні. 
Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020р. задоволено частково заяву Обласного комунального спеціалізованого підприємства з виконання норм екологічної безпеки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14 000,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Форс" на користь Обласного комунального спеціалізованого підприємства з виконання норм екологічної безпеки витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13 993,52 грн. У решті витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
При прийнятті додаткового рішення суд першої інстанції керувався приписами ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також виходив з того, що при визначенні сум відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Місцевий господарський суд дійшов висновку про прийнятність розміру таких витрат з урахуванням законодавчих критеріїв їх визначення. Враховуючи нормативні приписи ч. 4 ст. 129 ГПК України суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13      993,52 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
          2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судових рішень та узагальнені доводи учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Форс" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2020р. та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020р., відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що оскаржувані рішення  є необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. 
Апелянт, посилаючись на п. 3.2. договору, яким врегульовано порядок розрахунків за договором на підставі 100 % передплати замовником за послуги, зазначає, що Обласне комунальне спеціалізоване підприємство з виконання норм екологічної безпеки мало беззаперечне право відмовитися від виконання послуг або призупинити виконання послуг по розміщенню та захороненню твердих промислових відходів без отримання 100 % передоплати від ТОВ "Еко-Форс", а отже на власний розсуд виконало зазначені послуги. Скаржник вважає, що вимога про стягнення грошових коштів у розмірі 459      533,32 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. На думку скаржника,  господарський суд, ухвалюючи рішення від 21.09.2020р. в даній справі не в повному обсязі дослідив обставини справи, що мають значення для розгляду справи, порушив норми матеріального права, нарахувавши 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційні втрати, а отже вказане рішення підлягає скасуванню в повному обсязі. Крім того, ТОВ "Еко-Форс" зазначає, що застосований судом розрахунок не відповідає дійсним обставинам справи та періодам оплати. Суд першої інстанції позбавив  ТОВ "Еко-Форс" можливості надати свої оригінали документів, які б повністю або частково могли спростувати позовні вимоги.
Щодо додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу апелянт зазначає, що сума, яка підлягає стягненню є завищеною. Вважає, що  для розрахунку судового збору не потрібно стільки ж часу скільки для розрахунку штрафних санкцій (4 години). Крім того, апелянтові не зрозуміло чому саме 3 % від ціни позову було заявлено до стягнення витрат на професійну правничу допомогу і на підставі чого ґрунтувався саме такий розмір зазначених витрат. 
2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
          Позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та не направив суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.
           3. Апеляційне провадження.
           3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2021р. відкрито апеляційне провадження у справі. Розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 15.03.2021р.
15.03.2021р. до початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. У вказаному клопотанні позивач просить також апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників, хоча про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження у справі. 
15.03.2021р. в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови. 
           3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.
Між Обласним комунальним спеціалізованим підприємством з виконання норм екологічної безпеки (далі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Форс" (далі - відповідач, замовник) укладено договір про надання послуг № 1910-01/1 від 01.10.2019р. (далі - договір).  
Відповідно до п. 1.1. договору замовник зобов`язується передати та оплатити, в виконавець бере на себе зобов`язання в порядку та в строки, передбачені даним договором прийняти відходи, які утворились під час здійснення буріння свердловин для видобування нафти та газу в с. Мелихівка, скважина 170 Мелихівського ГКР, скважина 190 Мелихівського ГК, (шлам буровий), код за Державним класифікатором  України ДК 005-96 (новий) 1110.2.9.08, IV класу небезпеки (далі - ТПВ), та надати послуги з їх розміщення та захоронення. 
Розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій формі в національній валюті та на підставі 100 % передоплати за послуги по розміщенню та захороненню твердих промислових відходів згідно з договором (п. п. 3.1., 3.2. договору).
Пунктом 3.3. договору визначено, що вартість послуг за розміщення та захоронення відходів вказується в протоколі узгодження ціни, який є невід`ємним додатком до цього договору. 
Виконавець складає акт наданих послуг до 10 числа місяця наступного за звітним на підставі наданих звітів майстра дільниці, складені акти підписуються замовником та повертаються виконавцю не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним (п. 3.4. договору).
Строк дії договору визначений в п. 4.1. договору, відповідно до якого договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2019 року, а в частині оплати за надані послуги до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. 
Протоколом узгодження договірної ціни від 01.10.2019р., що є додатком 1 до договору № 1910-01/1 від 01.10.2019р. сторонами узгоджена вартість розміщення та захоронення 1 тони відходів, які утворюються під час здійснення буріння свердловин для видобування нафти та газу (шлам буровий), код за Державним класифікатором України ДК  005-96 (новий) 1110.2.9.08,  IV класу небезпеки, згідно паспорту (сертифікату) на промислові відходи, складає 450,00 грн., в т.ч. ПДВ 75,00 грн. Протокол підписано та скріплено печатками сторін.   
На виконання укладеного договору позивачем надано відповідачу в жовтні-листопаді 2019р. послуги на загальну суму 1 581 592,52 грн., що підтверджується двосторонніми актами здачі-приймання робіт (наданих послуг) № НП191031/1 від 31.10.2019р. на суму               121      428,00 грн., № НП191115/1 від 15.11.2019р. на суму 231  709,50 грн., № НП191130/7 від 30.11.2019р. на суму 503 559,00 грн., № НП191215/1 від 15.12.2019р. на суму 407 094,76 грн., № НП191223/1 від 23.12.2019р. на суму 317 801,26 грн.
Акти підписані та скріплені печатками сторін без заперечень. 
За надані послуги відповідач розрахувався частково, сплативши 1 141 37,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2082 від 20.11.2019р. на суму 50 000,00 грн.,  № 2102 від 22.11.2019р. на суму 71 428,00 грн., № 2126 від 09.12.2019р. на суму 231 709,50 грн., № 2127 від 09.12.2019р. на суму 168 000,00 грн., № 53 від 13.12.2019р. на суму                      270 000,00 грн., № 2199 від 31.01.2020р. на суму 300 000,00 грн., № 2205 від 10.02.2020р. на суму 50 000,00 грн.
Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті за надані послуги, а саме несплата залишку грошових коштів в сумі 440 455,02 грн., стало причиною для звернення позивача до місцевого господарського  суду за захистом своїх порушених прав. 
Також, позивачем було подано до суду першої інстанції заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.
3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
За змістом статей 11, 526 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Приписами статей 173, 175 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
В силу ч. 1  ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення    Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору надання послуг.
Відповідно до  ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Позивачем на виконання договору надано відповідачу у жовтні-листопаді 2019 року послуги на загальну суму 1      581      592,52 грн., що підтверджуються двосторонніми актами здачі-приймання робіт, які містяться в матеріалах справи  (а. с. 10-12). Зазначені акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень.  
Разом з тим, за надані послуги відповідач розрахувався частково, сплативши 1      141      137,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи. Непогашений борг за надані позивачем послуги складає 440      555,02 грн.
Апеляційний господарський суд встановив, що позивач, не отримавши попередньої оплати, надав відповідачу послуги з розміщення та захоронення відходів, в той час коли останній їх прийняв без зазначення будь-яких зауважень. 
Відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.
При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.
Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.
У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, виконання однією стороною зобов`язань незважаючи на невиконання своїх зобов`язань іншою стороною не позбавляє другу сторону обов`язку виконання такого  зобов`язання.  
Враховуючи, приписи ч. 4 ст. 538 ЦК України та строк дії договору, який спливає 31.12.2019р., твердження відповідача, що позивач на власний розсуд виконав послуги по розміщенню та захороненню твердих промислових відходів не отримавши 100 % передплату, відповідно до п. 3.2. договору, внаслідок чого сума боргу не підлягає стягненню спростовуються вищенаведеним. 
Апеляційний господарський суд відхиляє твердження апелянта, що стягнення штрафних санкцій судом першої інстанції, а саме нарахування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних витрат, є неправомірними з огляду на наступне. 
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме за наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.
Перевіривши розрахунки місцевого господарського суду, апеляційний господарський суд погоджується з розрахунком 3 % річних  за період з 01.11.2019р. по 22.12.2019р., з 24.12.2019р. по 09.02.2020р., внаслідок чого стягненню з відповідача підлягає 8 568,80 грн.  
Колегія суддів апеляційного господарського суду, погоджуючись  з розрахунками штрафних санкцій судом першої інстанції зазначає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
З огляду на наведене,  доводи, викладені в  апеляційній скарзі щодо порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення без з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи не знайшли свого підтвердження та не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд. Таким чином, підстави задоволення апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2020р. у даній справі відсутні.  
Щодо додаткового рішення господарського суду Дніпропетровської області апеляційний господарський суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 59 Конституції України       кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні встановлюються приписами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". 
Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
До видів адвокатської діяльності в силу приписів ст. 19 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" відноситься:  надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;  надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Як вбачається з матеріалів справи, між Обласним комунальним спеціалізованим підприємством з виконання норм екологічної безпеки (клієнт) та адвокатом Летючим В.П. укладено договір про надання правничої допомоги № 18аю-20 від 08.07.2020р., відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (далі -договір). 
Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару погоджується лише клієнтом разом із адвокатом, а суд не вправі втручатися в дані правовідносини.
Відповідно до п. 4.1. договору, гонорар адвоката за цим договором складає фіксовану суму 14 000,00 грн.
Частиною 5 ст. 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Судом встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат представник позивача подав копію договору на надання правничої допомоги, опис робіт (наданих послуг), наданих адвокатом та акт здавання-приймання виконаних робіт з надання правничої допомоги. 
Згідно з описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 25.08.2020р. та акту здавання-приймання виконаних робіт з надання правничої допомоги від 10.09.2020р., що містяться  в матеріалах справи, на супровід даної справи витрачено 13 годин, з яких: 1) вивчення на аналіз документів щодо правовідносин ОКСП з ТОВ "Еко-Форс" за договором на надання послуг № 1919-01/1 від 01.10.2019 - 4 години; 2) розрахунок штрафних санкцій - 4 години; 3) складання позовної заяви, визначення суми судового збору - 4 години;                        4) надсилання копії позовної заяви з додатками на адресу ТОВ "Еко-Форс" - 0,5 годин;                   5) надсилання позовної заяви з додатками в Господарський суд Дніпропетровської області - 0,5 годин.  
Колегія суддів наголошує на тому, що у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. 
При цьому, ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України встановлено обов`язок доведення неспівмірності витрат, що  покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. 
Аналогічні правові висновки про застосування норм процесуального права щодо співмірності судових витрат викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19, які враховуються апеляційним господарським судом в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зокрема, зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Частиною 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводами, наведеними в апеляційній скарзі не спростовується висновок суду першої інстанції, викладений в додатковому рішенні та не ставиться під сумнів доцільність, необхідність, обґрунтованість відповідних витрат.  Витрати, понесені позивачем, на професійну правничу допомогу є співмірними із сумою, що підлягає стягненню в даній справі. 
Таким чином,  додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення з ТОВ "Еко-Форс" на користь Обласного комунального спеціалізованого підприємства з виконання норм екологічної безпеки витрат на професійну правничу допомогу у сумі 13 993,52 грн. пропорційно задоволеним вимогам є обґрунтованим та  не підлягає скасуванню. 
          3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятих ним судових рішень.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення  та додаткове рішення місцевого господарського суду у даній справі мають бути залишені без змін.
          3.5. Розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

          Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-форс" - залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду Дніпропетровської області  від 21.09.2020р. у справі                  № 904/3767/20 - залишити без змін.
          Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020р. у справі № 904/3767/20 - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено - 22.03.2021р.

          Головуючий суддя                                                                       І.О. Вечірко

          Суддя                                                                                          Т.А. Верхогляд 

          Суддя                                                                                          Ю.Б. Парусніков