ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 березня 2021 року           справа №360/3819/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року  у справі  № 360/3819/20 (головуючий І інстанції Тихонов І.В., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області)   за позовом    ОСОБА_1   до   Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області     про   визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області   (далі – УПФУ в м.Сєвєродонецьку, відповідач), в якому просив:  визнати протиправними дії щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно за заявою від 16.09.2020 року; зобов`язати здійснити перерахунок пенсії за віком з 01.09.2020 року на підставі довідки про підтвердження наявного трудового стажу за період з 26.06.1991 року по 06.08.1991 року, з 21.07.1992 року по 28.09.1992 року, з 02.08.1993 року по 08.09.1998 року, видані підприємством ДУП ЛНР «ЦЕНТРУГОЛЬ». 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року позов задоволений: 
- визнано протиправним та скасовано рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно за заявою від 23.09.2020 року;
- зобов`язано відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача періоди роботи з 26.06.1991 року по 06.08.1991 року, з 21.07.1992 року по 28.09.1992 року, з 02.08.1993 року по 08.09.1998 року;
- зобов`язано УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за заявою від 16.09.2020 року (а.с. 64-67).
Відповідач  не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права,  просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт вважає, що відсутні підстави для зарахування спірних періодів роботи позивача до страхового стажу через те, що надана довідка про підтвердження трудового стажу видана підприємством, яке не є правонаступником шахти ім. ХІХ з`їзду КПСС ДП «Луганськвугілля» (а.с. 72-77).
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, і дійшов  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
27.08.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком  на пільгових умовах по списку № 1 (а. с. 26). 
З 13.04.2020 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» згідно рішення від 01.09.2020 року № 121630004487. На час призначення пенсії загальний стаж роботи позивача склав 40 років 2 місяці 28 днів; стаж роботи, що дає право на пенсію згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 14 років 11 місяців 22 дні (а.с. 28). 
16.09.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (а.с. 29-30).
Рішенням від 23.09.2020 року № 7187/2020 позивачу відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 26.06.1991 року по 06.08.1991 року, з 21.07.1992 року по 28.09.1992 року та з 02.08.1993 року по 08.09.1998 року у зв`язку з відсутністю підстав (а.с. 48-50).
Згідно трудової книжці  позивач працював:
- на шахті ім. ХІХ з`їзду КПСС об`єднання «Луганськвугілля» з 26.06.1991 року 29.08.1991 року учнем підземного електрослюсаря з повним робочим днем під землею;
- на шахті ім. ХІХ з`їзду КПСС в/о «Луганськвугілля» з 21.07.1992 року по 28.09.1992  року підземним електрослюсарем 3го розряду з повним робочим днем під землею; з 02.08.1993 року по 08.09.1998 року підземним електрослюсарем 5го розряду з повним робочим днем під землею (а.с. 9-11).
Згідно ч. 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Змістом п. 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року (далі – Порядок № 22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Згідно п. 1.7 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. 
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, «письмово повідомляє заявника» про те, які документи «необхідно подати» додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (абзац третій пункту 1.7 розділу І Порядку).
Пунктом 2.1. розділу ІІ Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком, серед інших, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. 
Згідно абз. 2 п. 1 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За змістом п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про  їх  виконання  та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
За відсутності зазначених у цьому пункті документів  для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише  за  той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Згідно пункту 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. 
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Згідно абз. 1 п. 17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний  стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями,  стихійним лихом, аваріями,  катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж  роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі  колгоспі) або в одній системі.
За змістом п. 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи  і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час,  стосовно якого вони  підтверджують  роботу заявника.
Згідно п. 3.3. розділу ІІІ Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, надає роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій.
За змістом п. 4.7.розділу ІV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Колегія суддів зазначає, що відповідач проігнорував вищезазначені вимоги для належного прийняття та розгляду документів щодо призначення пенсії позивачу, оскільки,  враховуючи положення пункту 4.7. розділу ІV Порядку № 22-1, саме відповідач, як орган, що призначає пенсію, повинен всебічно, повно і об`єктивно розглянути усі подані документи, на підставі пункту 3.3. розділу ІІІ вказаного Порядку надати необхідні роз`яснення, і лише після цього вирішувати питання про наявність чи відсутність права особи на перерахунок пенсії.
Натомість спірне рішення взагалі не містить конкретних підстав для відмови у перерахунку пенсії позивачу, в ньому наведені лише норми права.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою КМУ від 01.08.1992 року № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункти 4, 4.1 Порядку № 383)
Пунктом 4.2 Порядку № 383 встановлено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку (пункт 4.3 Порядку № 383).
Згідно пунктів 4.4, 4.5 Порядку № 383 якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.
Згідно п. 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.
Матеріалами справи встановлено, що відповідач належним чином не оцінював подані позивачем документи, не надавав необхідних фахових роз`яснень (порушення п. 3 Порядку № 637), не пропонував в рамках наданих повноважень (п. 3.3. Порядку № 22-1) можливість виклику до пенсійного органу свідків (пункти 17, 18 Порядку № 637). 
Колегія суддів зазначає, що трудова книжка позивача має необхідні дані за спірний період, які підтверджують факт роботи з 26.06.1991 року по 06.08.1991 року, з 21.07.1992 року по 28.09.1992 року, з 02.08.1993 року по 08.09.1998 року позивача на відповідній посаді з повним робочим днем. 
Крім того, відповідачем зовсім не зазначено, в чому саме полягає неповнота або невідповідність записів в трудовій книжці позивача.
Відповідачем не зазначено, а судом не виявлено доказів тому, що спірні записи в трудовій книжці позивача можна визнати такими, які не відповідають дійсності чи зроблені з порушенням визначеної процедури.  
Крім того, відповідачем до матеріалів справи надано виписки з наказів про результати атестації робочих місць та професій, які містяться в пенсійній справі позивача (а.с. 39-40).
Проте, відповідачем не надано вказаним документам правового оцінювання.
З практики Європейського суду з прав людини слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
До вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
На підставі зазначеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 9 КАС України, шляхом визнання протиправним та скасування рішення про відмову у перерахунку пенсії, зобов`язання зарахувати до пільгового стажу позивача періоди роботи з 26.06.1991 року по 06.08.1991 року, з 21.07.1992 року по 28.09.1992 року, з 02.08.1993 року по 08.09.1998 року;  зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу за заявою від 16.09.2020 року.
Отже,  спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області - залишити без задоволення.
Рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року  у справі  № 360/3819/20 за позовом    ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії- залишити без змін.
Повний текст постанови складений 3 березня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                                              Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                     Г.М. Міронова