ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2620/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  12 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України (далі , у якому просило суд 
- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень - Київської міської митниці Державної фіскальної служби України - по прийняттю рішення про коригування митної вартості товарів №100000/2020/000001/1 від 08 січня 2020 року;
- скасувати повністю рішення про коригування митної вартості товарів №100000/2020/000001/1 від 08 січня 2020 року;
- зобов`язати Київську міську митницю Державної фіскальної служби України визнати заявлену Товариством з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» митну вартість товарів: в розмірі 8303,10 Євро, зазначену в митній декларації №UA100020/2020/010180 від 08 січня 2020 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю «МАРАФЕТ ХОУМ» та «ВІОСНІМІСА Spa» (Італія) 06 квітня 2019 року було укладено Контракт №3, на підставі якого протягом строку дії вказаного Контракту «ВІОСНІМІСА Spa» (Італія) (Продавець) здійснює поставку товарів на умовах EXW зі складу «ВІОСНІМІСА Spa» позивачу (згідно з Міжнародними правилами тлумачення термінів Інкотермс 2010).
У січні 2020 року «ВІОСНІМІСА Spa» (Італія) здійснив поставку товарів позивачу на умовах EXW зі складу «ВІОСНІМІСА Spa», згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №390170 від 02 січня 2020 року.
З метою митного оформлення вказаного товару, товариство з обмеженою відповідальністю «МАРАФЕТ ХОУМ» подало до Київської міської митниці Державної фіскальної служби електронну митну декларацію №UA100020/2020/010180 від 08 січня 2020 року на загальну суму 8303,10 ЄВРО.
Митна вартість товару визначена позивачем за ціною контракту (основним методом).
На підтвердження заявленої митної вартості позивачем надано наступні документи: контракт №3 від 06.04.2019 року (код документа 4104), інвойс № Е1 від 02 січня 2020 року (код документа 3105), міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 02 січня 2020 року (код товару 2730), сертифікат походження товарів (код товару 7011), сертифікат перевезення (походження) товарів форми EUR.1 (код товару 7003), документи на перевезення товарів (код документа 2950), інші некласифіковані документи (код документа 9000), платіжне доручення на оплату товарів.
При проведенні контролю правильності визначення митної вартості імпортованих товарів, вважаючи подані позивачем документи недостатніми для підтвердження визначеної ним за основним методом митної вартості таких товарів, митний орган пропонував позивачу (у тому числі, шляхом надіслання електронних повідомлень) надати протягом 10 календарних днів додаткові документи, які підтверджують заявлену ним митну вартість товару.
На виконання вимог відповідача, позивачем 08 січня 2020 року направлено лист, від декларанта ОСОБА_1 на адресу Київської міської митниці Державної фіскальної служби України, щодо підтвердження митної вартості товару за №1 ВМД №UA100020/2020/010180 від 08 січня 2020 року разом з документами, які підтверджують митну вартість товару заявлену позивачем у митній декларації №UA100020/2020/010180 від 08 січня 2020 року на загальну суму 8303,10 ЄВРО. Зазначено, що всі передбачені чинним законодавством документи надані, а тому у зв`язку з відсутністю можливості у десятиденний строк надати ще додаткові документи щодо товарів, які оформлюються згідно до декларації №UA100020/2020/010180 від 08 січня 2020 року, крім раніше наданих, та у зв`язку з наднормативним простоєм автомобіля та контейнера, просив відповідача прийняти рішення та випустити товар у вільний обіг.
У подальшому Київською митницею Державної фіскальної служби України прийнято рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні (випуску) товарів №UA100020/2020/00007 від 08.01.2020 року, а також прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 08 січня 2020 року №100000/2020/000001/1, у зв`язку з тим, що документи, надані для підтвердження заявленої митної вартості за митною декларацією не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості, а також відомостей щодо ціни, яка сплачена. Також декларанту повідомлено, що він може за власним бажанням подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Позивачем 08 січня 2020 року для здійснення митного контролю та митного оформлення позивачем товару до Київської митниці ДФС подана нова електронна митна декларація типу №UA100020/2020/010218 від 08 січня 2020 року, поставленого за контрактом №3 від 06 квітня 2019 року компанією «ВІОСНІМІСА Spa» (Італія), в якій зазначено, що товар випущено у вільний обіг на підставі розділу Х Митного кодексу України - шляхом надання гарантій відповідно до частини сьомої статті 55 Митного кодексу України.
Вважаючи Рішення та Картку відмови протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.
Колегія суддів при винесенні даної постанови виходить з наступного.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.
Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Статтями 57, 58 МК України визначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Як вірно встановлено судом першої інстанції декларант в інтересах позивача надав митному органу для підтвердження заявленої митної вартості наступні документи:
- контракт від 06 квітня 2019 року №3 (код документа 4104);
- інвойс №Е1 від 02 січня 2020 року (код документа 3105);
- міжнародну товарно-транспортну накладну CMR від 02 січня 2020 року (код товару 2730);
- сертифікат походження товарів (код товару 7011);
- сертифікат перевезення (походження) товарів форми EUR.1 (код товару 7003);
- документи на перевезення товарів (код документа 2950);
- інші некласифіковані документи (код документа 9000), платіжне доручення на оплату товарів.
В той же час, після проведення консультацій та на виконання вимог листа про витребування документів, позивачем надано наступні документи:
- проформа інвойса від 04 грудня 2019 року №158;
- платіжний документ від 27 грудня 2019 року №1536;
- рахунок на оплату транспортних послуг від 08 січня 2020 року №270;
- договір на перевезення від 29 жовтня 2019 року №291019;
- прайс-лист;
- копію митної декларації країни відправлення №IT00136140316.
Відтак судом встановлено, що подані декларантом позивача до митного оформлення товару вищевказані документи, що підтверджують отримання коштів за придбаний товар, за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 2-3 частини другої статті 53 Митного кодексу України.
Так, згідно інвойсу №Е1 від 02 січня 2020 року сума товару складає 8303,10 Євро, в той же час, як в підтвердження сплати за поставлений товар, позивач надав платіжне доручення від 09 січня 2020 року №1432 на суму 9887,46, з призначенням платежу в межах контракту №3 від 06 квітня 2019 року, без уточнення за поставку якого саме товару сплачена дана сума.
Вказане стало підставою для сумнівів в визначенні митної вартості товару за основним методом, а саме за ціною договору, оскільки документи в підтвердження даних обставин мають різні цифрові значення.
Такого ж висновку дійшов і суд першої інстанції, однак колегія апеляційного суду не може погодитися з вказаним висновком з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, у проформі інвойса від 04 грудня 2019 року №158 загальна вартість товару складала 10511,74 ЄВРО. 
Згідно направленого листа від 08 січня 2020 року від декларанта ОСОБА_1 на адресу Київської міської митниці ДФС України, щодо підтвердження митної вартості товару за № ВМД № UA 100020/2020/010180 від 08 січня 2020 року разом з документами, які підтверджують митну вартість товару заявлену позивачем у митній декларації було зазначено, що відправник не відвантажив товар за №2 згідно рахунку-проформи №158 від 21.11.2019 року, що складає 2096,64 ЄВРО на суму з урахуванням вартості пакування. Вартість пакування складає 112,00 ЄВРО. Тобто сума товару складає 8303,10 ЄВРО, як і було зазначено в декларації митної вартості.
На підтвердження викладеного позивачем надано, зокрема, рахунок-проформу про попередню оплату товару № 158 від 04.12.2019 року, лист від компанії «BIOCHIMICA Spa» (Італія) щодо недопоставленого товару за рахунком-проформою про попередню оплату товару №158 від 04.12.2019 року, копія експортної декларації країни відправлення №ІТ00136140316 від 02.01.2020 року.
Наведене вище підтверджує заявлену суму у митній декларації 8303,10 ЄВРО (було сплачено згідно рахунку-проформи 10511,74 ЄВРО - вартість недопоставленого товару 2096,64 ЄВРО - вартість пакування 112,00 ЄВРО = 8303,10 ЄВРО).
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач надав всі належні документи на підтвердження ціни, що сплачена.
Верховний Суд у постанові від 23 липня 2019 року у справі №1140/3242/18 прийшов до висновку, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнання митної вартості.
У п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Конвенції визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа затвердженого наказом Міністерством фінансів України № 631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 25.01.2019 року у справі № 815/5398/17 та від 06.03.2019 року у справі № 809/278/17.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ненадання повного пакету документів може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 р. у справі № 826/8797/16.
Разом з тим, як свідчать матеріали справи передбачені частиною другою статті 53 МК України документи, які були подані позивачем до митного оформлення, не містять недостовірних відомостей. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи в митній декларації (графа 20) та контракті від 06 квітня 2019 року № 3 (п. 5.1) зазначено, що транспортування товару здійснюється на умовах EXW Інкотермс 2010. Дані умови поставки покладають на покупця витрати на транспортування товару. Продавець доставляє товар до названого місця покупцем.
В оскаржуваному рішенні вказано, зокрема, що відповідно до декларації митної вартості, до вартості товару 8303,1 Євро (219145,37 гри.) додано витрати на транспортування товару у розмірі 37496,00 грн (складова митної вартості, частина десята статті 58 Митного кодексу України).
Разом з тим, як вбачається з наявних доказів, які містяться в матеріалах справи, витрати на транспортування товару склали 56015,00 грн. про що зазначалося позивачем.
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Даора», як експедитором (виконавцем), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум», як замовником, укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29 жовтня 2019 року №291019, відповідно до якого замовник діє від власного імені, а експедитор-(виконавець) діє від власного імені або за дорученням організацій, з якими він має прямі договори і за рахунок замовника. Пунктом 2.2 договору визначено, що на кожне окреме завантаження оформлюється транспортне замовлення, що має перелік умов та особливостей конкретного перевезення або групою перевезень. Підтвердженням факту надання послуг є оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразку (CMR) з відмітками відправника вантажу, перевізника (експедитора), одержувача вантажу та митних органів.
23.12.2019 між ТОВ «Даора» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» підписана заявка № 5 на транспортно-експедиційні послуги, відповідно до якої визначено наступний маршрут перевезення: It-40069 Zola Predosa, Bologna, (Biochimica) - м. Київ, вул. Пирогівський Шлях, 28; найменування вантажа: Biochimica - Побутова хімія - засоби для прання; ставка (ціна) фрахта: 56015,00 гривень.
Разом з зазначеним договором та заявкою позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на транспортування надано довідку ТОВ «Даора» від 08 січня 2020 року за №01/08, відповідно до якої витрати за перевезення по маршруту IT-UA автомобілем з державним номером № НОМЕР_2/ НОМЕР_1 склали 56015,00 гри., в тому числі It-40069 Zola Predosa - п/пер Чоп - 37476,00 гривень (в тому числі транспортні витрати та розвантажувально-навантажувальні роботи в розмірі 500,00 гривень) і витрати від п/п Чоп до місця розвантаження та вивантаження м. Київ, відстань складає 830 км, вартість витрат складає: 14 575,00 грн (ПДВ-0%) та транспортно- експедиційні послуги в розмірі 3964,00 грн. (з ПДВ (20%).
Пунктом 6 ст. 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Тобто, митним законодавством не визначено вид доказів, яким повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом підтвердження розміру витрат на перевезення імпортованих товарів.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 травня 2019 року у справі 804/16553/14.
При цьому, митний орган повинен витребувати документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №804/4365/16.
Щодо тверджень відповідача, про те що, товариство з обмеженою відповідальністю «Даора» не є перевізником відповідно до транспортної накладної CMR від 02 січня 2020 року №390170 (P.E. ZAN V.V.) колегія суддів зауважує наступне.
Так, згідно переліку документів, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Даора» позивачу в підтвердження понесених витрат на транспортно - експедиційні послуги наданий договір транспортного експедирування.
За умовами договору про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 29 жовтня 2019 року №291019, а саме згідно пункту 2.1, зазначеного Договору, Виконавець має право залучати до виконання даного договору третіх осіб (перевізників), залишаючись при цьому відповідальним за дії цих осіб як за свої власні, тобто вибір перевізника повністю та цілком покладається на Виконавця.
Суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення вказав про те, що позивачем не надано жодного документу в підтвердження наявності договірних відносин між позивачем та перевізником, який зазначений в транспортній накладній CMR від 02 січня 2020 року №390170 та врахував, що такий перевізник міг бути залучений до виконання обов`язків, як третя особа, виконавцем, проте суд зауважує, що умовами договору про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 29 жовтня 2019 року №291019, а саме пункт 7.1, в якому визначено порядок залучення до виконання даного договору третіх осіб, де зазначено, що таке залучення можливо лише за письмової згоди замовника. В той же час такої згоди позивачем ані до суду, ані до митного органу надано не було.
Колегія суддів апеляційної інстанції проаналізувавши вказаний договір встановила, що пункт 7.1 Договору передбачає: Усі спори або розбіжності, що виникають між сторонами за даним Договором вирішуються шляхом переговорів. У випадку недосягнення спільного рішення шляхом переговорів, спори підлягають розгляду господарським судом у порядку, встановленому чинним законодавством України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилкове трактування судом першої інстанції умов зазначеного договору, що в результаті призвело до його невірних висновків.
Так, в зазначеному договорі взагалі не має жодного посилання на те що залучення третіх осіб можливе лише за письмовою згодою Замовника, як і не передбачено порядок отримання такої письмової згоди.
Більше того, вказаним договором чітко визначено, що Виконавець має право залучати до виконання даного договору третіх осіб (перевізників), залишаючись при цьому відповідальним за дії цих осіб як за свої власні.
Отже, виходячи із положень вищезазначеного договору та заявки, експедитор - ТОВ «ДАОРА» може здійснювати перевезення товару позивача як самостійно, так і за допомогою третіх осіб.
Так, з наявної в матеріалах справи довідки від 08 січня 2020 року №01/08 вбачається, що витрати за перевезення по маршруту IT-UA склали 56015, 00 гривень, що також відповідає сумі вказаній в рахунку на оплату №270 від 08.01.2020 року та заявці №5 від 23.12.2019 року.
Крім того, інформація про маршрут руху вантажу, транспортний засіб, яким здійснювалось перевезення оцінюваного товару, зазначені у довідці про транспортні витрати, узгоджується з інформацією, що зазначена у міжнародній товарно- транспортній накладній (CMR) № 390170 від 02.01.2020 р., а маршрут руху, умови перевезення, відповідають умовам поставки, що були передбачені контрактом.
Відтак, твердження суду першої інстанції про те, що позивачем надано неповні (недостовірні) відомості щодо витрат на транспортування товару є хибним, в той час коли позивачем належним чином та в повному обсязі підтверджено витрати на транспортно-експедиційні послуги.
Виходячи з наведеного у сукупності, суд дійшов висновку про те, що надані ТОВ «МАРАФЕТ ХОУМ» разом із МД № UA100020/2020/010180 від 08 січня 2020 року та на вимогу відповідача документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України. 
Більш того, як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів: «митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 МК України з використанням способів, які не суперечать законам України є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. Джерело інформації - МД №UA100110/2019/795880 від 06 грудня 2019 року».
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Разом з тим, оскаржуване рішення митного органу не містить: обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки. Не зазначено митна вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТ ЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам чинного законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню.
Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 2 ч. 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
При цьому, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч. 3 статті 245 КАС України).
Враховуючи те, що скасування рішення Київської міської митниці ДФС про коригування заявленої митної вартості №100000/2020/000001/1 від 08 січня 2020 вже призведе до відновлення порушеного права позивача, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача визнати заявлену Товариством з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» митну вартість товарів в розмірі 8303,10 Євро, зазначену в митній декларації №UA100020/2020/010180 від 08 січня 2020 року.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, висновки суду першої інстанції спростовуються доводами апелянта колегія суддів приходить до висновку наявність підстав для його скасування в частині.
Керуючись ст.ст.242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними дії Київської міської митниці Державної фіскальної служби України та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №100000/2020/000001/1 від 08 січня 2020 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" в цій частині задовольнити.
Визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень - Київської міської митниці ДФС по прийняттю рішення про коригування митної вартості товарів №100000/2020/000001/1 від 08 січня 2020 року.
Скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №100000/2020/000001/1 від 08 січня 2020 року.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст.329-331 КАС України.

Головуючий суддя:          

Судді: