УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №282/180/20 Головуючий у 1-й інст. Гуцал П. І. 
Категорія 32 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Галацевич О.М., Миніч Т.І.,

за участю секретаря                Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №282/180/20 за позовом  ОСОБА_1  до приватного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка про визнання додаткових угод до договорів оренди землі недійсними, за апеляційною скаргою приватного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гуцала П.І. в смт Любарі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати недійсною додаткову угоду від 12.02.2019 до договору оренди землі від 25.03.2005 на земельну ділянку площею 2,3631 га, за кадастровим номером 1823182400:04:002:0026, укладену між ПСП ім. Пархоменка та  ОСОБА_1 , речове право якого зареєстровано державним реєстратором Чуднівської міської ради Житомирської області 01.03.2019, номер запису про інше речове право 30602034, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 45857680 від 07.03.2019 року; визнати недійсною додаткову угоду від 12.02.2019 до договору оренди землі від 25.03.2005  на земельну ділянку площею 2,3125 га, за кадастровим номером 1823182400:04:002:0027, укладену між ПСП ім. Пархоменка та  ОСОБА_1 , речове право якого зареєстровано державним реєстратором Чуднівської міської ради Житомирської області 01.03.2019, номер запису про інше речове право 30601429, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 45856946 від 07.03.2019 року; визнати недійсною додаткову угоду від 12.02.2019 до договору оренди землі від 25.03.2005 року на земельну ділянку площею 2,3519 га, за кадастровим номером 1823182400:04:002:0031, укладену між ПСП ім. Пархоменка та  ОСОБА_1 , речове право якого зареєстровано державним реєстратором Чуднівської міської ради Житомирської області 28.02.2019, номер запису про інше речове право 30593327, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 45848303 від 06.03.2019 року. Зазначала, що 25 березня 2005 року вона уклала з ПСП ім. Пархоменка договори оренди землі, згідно умов яких, вона передала в оренду строком на 5 (п`ять) років належні їй на праві власності три земельних ділянки площею 2,3631 га, 2,3519 га та 2,3125 га. 15 лютого 2010 року між сторонами були укладені додаткові угоди, відповідно до яких, строк дії договорів оренди був продовжений до 01.03.2020 року. 12 лютого 2019 року вона підписала додаткові угоди до договорів оренди землі від 25.03.2005, а саме: на земельну ділянку площею 2,3125 га, за кадастровим номером 1823182400:04:002:0027, земельну ділянку площею 2,3631 га, за кадастровим номером 1823182400:04:002:0026, земельну ділянку площею 2,3519 га, за кадастровим номером 1823182400:04:002:0031, відповідно до яких, були внесені зміни та доповнення до договорів від 25.03.2005, зокрема щодо строку оренди, розміру орендної плати, тощо. Вважає, що дані додаткові угоди є недійсними, так як вони не відповідають вимогам закону щодо істотних умов договору. Так, відповідно до п. 4.1 оскаржуваних додаткових угод, розмір орендної плати визначається в залежності від нормативної грошової оцінки. В той же час, в додаткових угодах до договорів оренди землі, нормативна грошова оцінка земельних ділянок, що є предметом договорів не зазначена. В п. 2.3 додаткових угод, який повинен містити нормативну грошову оцінку земельної ділянки, стоїть прочерк. Оскільки, відповідно до умов договорів, базою (прив`язкою) для розрахунку розміру орендної плати є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, а вона в договорах не визначена, відповідно визначити розмір орендної плати є неможливим. Окрім того, умовами додаткових угод чітко не визначений відсотковий розмір орендної плати, який в свою чергу ув`язується з нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки.Так в п. 4.1 додаткових угод вказано, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі «понад 3%» від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю). Термін «понад 3 %» є ознакою невизначеності та допускає множинне трактування, що не дає підстав дійти розуміння такої істотної умови як розмір орендної плати: це може бути 5%, 10 % чи 20 % від нормативної грошової оцінки. На сьогоднішній день суміжні землекористувачі орендодавцям виплачують орендну плату в розмірі 14%-18 % від нормативної грошової оцінки. Приймаючи до уваги ту обставину, що розмір орендної плати у відсотковому значенні чітко не визначений, а нормативна грошова оцінка земельних ділянок в додаткових угодах сторонами взагалі не зафіксована, це дає підстави стверджувати, що така істотна умова договору, як розмір орендної плати сторонами взагалі не визначена. Підпунктом 4.2 передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням індексів інфляції. Індексація, відповідно до положень ст. 289 Податкового кодексу України, розраховується відповідно до нормативної грошової оцінки землі, а оскільки нормативна грошова оцінка земельної ділянки сторонами в договорах не визначена, а розмір орендної плати ув`язується з нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, то відповідно не можна визначити і розмір індексації. Таким чином, відсутність у спірних додаткових угодах нормативної грошової оцінки та невизначеність в угодах чіткого відсоткового розміру орендної плати унеможливлює проведення індексації, визначення її розміру та відповідної виплати, що є порушенням прав орендодавця та підставою для визнання таких договорів недійсними. Зазначені вище вади додаткових угод є очевидним та незаперечним порушенням її прав як орендодавця та підставою для визнання цих додаткових угод недійсними відповідно до положень, передбачених статтями 203,215 ЦК України.
          Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду від 12.02.2019 до договору оренди землі від 25.03.2005 на земельну ділянку площею 2,3631 га, за кадастровим номером 1823182400:04:002:0026, укладену між ПСП ім. Пархоменка та ОСОБА_1 , речове право якого зареєстровано державним реєстратором Чуднівської міської ради Житомирської області 01.03.2019, номер запису про інше речове право 30602034, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 45857680 від 07.03.2019 року; визнано недійсною додаткову угоду від 12.02.2019 до договору оренди землі від 25.03.2005 на земельну ділянку площею 2,3125 га, за кадастровим номером 1823182400:04:002:0027, укладену між ПСП ім. Пархоменка та ОСОБА_1 , речове право якого зареєстровано державним реєстратором Чуднівської міської ради Житомирської області 01.03.2019, номер запису про інше речове право 30601429, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 45856946 від 07.03.2019 року; визнано недійсною додаткову угоду від 12.02.2019 до договору оренди землі від 25.03.2005 року на земельну ділянку площею 2,3519 га, за кадастровим номером 1823182400:04:002:0031, укладену між ПСП ім. Пархоменка та ОСОБА_1 , речове право якого зареєстровано державним реєстратором Чуднівської міської ради Житомирської області 28.02.2019, номер запису про інше речове право 30593327, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 45848303 від 06.03.2019 року.
В апеляційній скарзі ПСП ім. Пархоменка, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема вказує, що позивачка за багато років не висловлювала жодних претензій до змісту чи тексту договорів. Спірні угоди закріплюють волю сторін в момент їх підписання і вчинені у відповідності зі ст.15 Закону України «Про оренду землі». Суд розглянув справу за відсутності представника відповідача, надавши перевагу представнику агрокомпанії.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений у пункті 4.1 додаткових угод від 12 лютого 2019 року, розмір орендної плати з прив`язкою до «понад 3 %» є незрозумілим та не чітко визначеним, оскільки сторони не зазначили конкретний відсоток. Тобто із вказаних положень угоди неможливо визначити суму орендної плати, щодо якої сторони досягли згоди, що свідчить про невідповідність угоди вимогам статті 15 Закону України «Про оренду землі». Інші положення цієї угоди також не дають підстав дійти розуміння такої істотної умови як розмір орендної плати.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,3631 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області з кадастровим номером 1823182400:04:002:0026, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 135876.
25 березня 2005 року між сторонами було укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець ( ОСОБА_1 ) надав, а орендар (ПСП ім. Пархоменка) прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3631 га, розташовану на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області.
15 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та ПСП ім. Пархоменка укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 25.03.2005, якою строк дії договору оренди земельної ділянки від 25.03.2005 продовжено до 01.03.2020 та п. 4.3 викладено у наступній редакції: «річна орендна плата за використання об`єкта оренди на момент підписання цього договору встановлюється в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки і складає 1141 грн, в рік».
12 лютого 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 25.03.2005, за якою строк дії зазначеного договору продовжено до 01.03.2030 року та поряд із іншими змінами, у п.4.1 визначено, що розмір орендної плати становить понад 3 відсотки нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 158803673 від 07.03.2019, право оренди ПСП ім. Пархоменка належної позивачеві земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 25.03.2005 та додаткової угоди до договору оренди землі від 12.02.2019 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.03.2019 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45857680 від 07.03.2019 року, номер запису про інше речове право: 30602034).
Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 135877, власником земельної ділянки площею 2,3125 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області з кадастровим номером 1823182400:04:002:0027 є ОСОБА_1 
25 березня 2005 року між ОСОБА_1 та ПСП ім. Пархоменка було укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3125 га, розташовану на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області. 
15 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та ПСП ім. Пархоменка укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 25.03.2005, за якою строк дії зазначеного договору продовжено до 01.03.2020 та п. 4.3 викладено у наступній редакції: «річна орендна плата за використання об`єкта оренди на момент підписання цього договору встановлюється в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки і складає 1141 грн, в рік».
12 лютого 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 25.03.2005, якою строк дії зазначеного договору продовжено до 01.03.2030 та поряд із іншими змінами, у п.4.1 визначено, що розмір орендної плати становить понад 3 відсотки нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю).
Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 158799096 від 07.03.2019, право оренди ПСП ім. Пархоменка належної позивачеві земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 25.03.2005 та додаткової угоди до договору оренди землі від 12.02.2019 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.03.2019 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45856946 від 07.03.2019 року, номер запису про інше речове право: 30601429). 
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 135878, власником земельної ділянки площею 2,3519 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області з кадастровим номером 1823182400:04:002:0031 є ОСОБА_1 
25 березня 2005 року між сторонами було укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець ( ОСОБА_1 ) надав, а орендар (ПСП ім. Пархоменка) прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3519 га, розташовану на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області.
15 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та ПСП ім. Пархоменка укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 25.03.2005, за якою строк дії зазначеного договору продовжено до 01.03.2020 та п. 4.3 викладено у наступній редакції: «річна орендна плата за використання об`єкта оренди на момент підписання цього договору встановлюється в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки і складає 1141 грн, в рік».
12 лютого 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 25.03.2005, за якою строк дії зазначеного договору продовжено до 01.03.2030 та поряд із іншими змінами, у п.4.1 визначено, що розмір орендної плати становить понад 3 відсотки нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 158738912 від 06.03.2019, право оренди ПСП ім. Пархоменка належної позивачеві земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 25.03.2005 та додаткової угоди до договору оренди землі від 12.02.2019 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.02.2019 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45848303 від 06.03.2019, номер запису про інше речове право: 30593327).
Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
       У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, другою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та  умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно з частинами першою - третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
За правилами статті 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі.
За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має  відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що сторонами не досягнуто згоди щодо такої істотної умови, як розмір орендної плати.
У пункті 4.1 додаткових угод від 12 лютого 2019 року до договорів оренди землі від 25 березня 2005 року орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі (понад 3 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю); розмір орендної плати у грошовій формі у гривнях (готівкова та безготівкова); можлива оплата виробленою продукцією за окремою домовленістю.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанцій про те, що наведений зміст пункту 4.1 додаткових угод до договорів оренди про розмір орендної плати з прив`язкою до «понад 3 %» є незрозумілим та не чітко визначеним, оскільки сторони не зазначили конкретний відсоток плати. Інші положення цього договору шляхом тлумачення також не дають підстав дійти розуміння такої істотної умови як розмір орендної плати. Обов`язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.
Частинами четвертою-сьомою статті 5 цього Закону визначено, що грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.
Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки. Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених цим Законом, а також іншими законами.
Зважаючи на те, що 12 лютого 2019 року при укладанні додаткових угод до договорів оренди землі від 25 березня 2005 року не погоджено розмір орендної плати, то обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що вимоги законодавства про досягнення сторонами домовленості (згоди) щодо усіх істотних умов у договорах оренди не дотримані.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши відсутність в змісті оспорюваних додаткових угод до договорів оренди землі істотних умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», зробив обґрунтований висновок про визнання додаткових угод недійсними, оскільки у них відсутня одна із істотних умов - розмір орендної плати, який виходячи із положень цього договору не відповідає вимогам законодавства, порушує права власника земельної ділянки на отримання орендної плати.
Безпідставними апеляційний суд визнає посилання представника скаржника на те, що не зазначення у додаткових угодах точного розміру орендної плати не порушує прав позивача та його законних інтересів, оскільки протягом дії цього договору він не звертався до відповідача з вимогами про збільшення чи зміну розміру орендної плати. Суд першої інстанції дав свою оцінку цим запереченням, вказавши, що позивач скористався своїм правом на звернення за захистом до суду в обраний ним спосіб, який відповідає закону, з обґрунтуванням порушень його прав.
Твердження представника відповідача про те, що розмір орендної плати визначений договором як «понад 3 %» є чітко визначеним та його слід трактувати як «3%» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки одноразове отримання у грудні 2019 року позивачем грошових коштів за оспорюваними правочинами не оспорюється, разом з тим, сплата останньої є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримав того, на що він розраховував при укладанні договорів та вже у лютому 2020 року звернувся до суду за захистом своїх прав.
Також, вірним є висновок суду про те, що відсутність у спірних додаткових угодах грошової оцінки - точного розміру орендної плати, унеможливлює проведення індексації, визначення її розміру та відповідної виплати, що є порушенням права орендодавця та підставою для визнання такої угоди недійсною відповідно до статей 203, 215 ЦК України.
Також не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на судову практику, оскільки вона висловлена у конкретних справах, обставини в яких не є аналогічними даному спору.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 77, 229, 239 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.
Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну приватного сільськогосподарського підприємства ім.Пархоменка залишити без задоволення.
Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 12 січня 2021 року.

Головуючий 

Судді