Номер провадження: 22-ц/813/3826/21 
Номер справи місцевого суду: 509/3140/20
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                         Сегеди С.М.,
суддів:                         Комлевої О.С.,
Цюри Т.В.,
               за участю секретаря:         Ющак А.Ю.,
                        
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справиапеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 липня 2020 року у цивільній справі за поданням Головного державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України – ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 ,
                                встановив:
       
03 липня 2020 року Головний державний виконавць Овідіопольського районного ВДВС Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) звернувся до суду з поданням, в якому зазначив, що у них на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження № 61827136 з виконання виконавчого листа № 523/7760/16 виданого 09.04.2020 року Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості у розмірі 254162,74 грн.
На даний час боржник ухиляється від покладених на неї зобов`язань у зв`язку з чим головний державний виконавець просив суд обмежити боржника ОСОБА_1 - у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 липня 2020 року подання головного державного виконавця Овідіопольського РВДВС Південного МУМЮ (м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було задоволено.
Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон – громадянину України ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , без вилучення паспорта громадянина України, до повного виконання зобов`язання за виконавчим провадженням № 61827136.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 липня 2020 року та постановлення нової, якою відмовити у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 24.02.2021 року, на 10.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України, у тому числі заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 , який відмовився від отримання поштової кореспонденції за місцем свого проживання, яке ним зазначено в апеляційній скарзі (а.с. 91-97). 

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с.101), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. 
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки суддя Комлева О.С. в період з 01.03.2021р. по 05.03.2021р. перебувала на лікарняному, а суддя Сегеда С.М. – в період з 08.03.2021р. по 12.03.2021р. – на ХVІІІ з`їзді суддів України (а.с.103-104), повне судове рішення складено в перший робочий день, коли суддя-доповідач Сегеда С.М. приступив до виконання своїх посадових обов`язків, а саме 15.03.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1  у праві виїзду за межі України до повного виконання зобов`язання за виконавчим провадженням № 61827136 без вилучення паспорта, районний суд виходив із того, що державним виконавцем надані всі докази, які свідчать про ухилення боржником від покладених на нього обов`язків.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Згідно із ч.ч. 1-3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Відповідно до ст.6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (п.5).
Підставою для тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.
У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі, наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Однак, як вбачається зі змісту подання, обґрунтованість та вмотивованість звернення до суду із такими вимогами державний виконавець обумовлює лише наявністю невиконаного рішення суду про стягнення заборгованості.
Разом із тим, матеріали справи не містять доказів навмисного чи іншого свідомого ухилення від виконання ОСОБА_1 обов`язків по сплаті боргу.
Так, у доводах апеляційної скарги,  ОСОБА_1 посилався на те, що державним виконавцем не було доведено факту його ухилення від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, на підставі якого було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. 
Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, і ознайомлений зі станом заборгованості.

Однак жодної постанови про відкриття виконавчого провадження від Овідіопольського РВДВС Північного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) йому не надходило, тим паче він не розписувався в його отриманні і аж ніяк не був ознайомлений зі станом заборгованості.
Більш того, місцем його реєстрації є: АДРЕСА_2 , що підтверджується штампом у паспорті (а.с.41). На дану адресу не приходило жодного листа від державного виконавця, не було жодного виклику та жодного візиту. Таким чином, державним виконавцем не було встановлено місце його постійного проживання на момент відкриття виконавчого провадження.
Колегія суддів погоджується з даними доводами апеляційної скарги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем надсилалась кореспонденція ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 10-12), що свідчить про те, що ОСОБА_1 взагалі був необізнаним про наявність такого виконавчого провадження, будь-якого листа з виконавчої служби він не отримував. 

Крім того, обґрунтовуючи апеляційну скаргу про скасування ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, ОСОБА_1 посилався на те, що на даний час ним оскаржується рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

Таким чином, зазначенні обставини в своїй сукупності не свідчать про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, а тому слід дійти висновку про те, що судом першої інстанції порушені вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства при розгляді даної справи, що призвело до того, що суд без достатніх правових підстав і з порушенням вимог діючого цивільно-процесуального законодавства задовольнив подання Головного державного виконавця Овідіопольського районного ВДВС Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про тимчасове обмеження божника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено не у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні поданням Головного державного виконавця Овідіопольського районного ВДВС Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, відмовити.

У відповідності до п. 31 ч. 1 ст. 353 та за змістом п.2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України дана постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 липня 2020 року скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні подання Головного державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України –  ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1  -  відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

О.С. Комлева

Т.В. Цюра