Постанова  
Іменем  України
17 березня 2021 року
м. Київ
справа № 760/12035/16-ц
провадження № 61-15685св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Ткачука О. С. (суддя-доповідач), 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року, ухвалене суддею Кушнір С. І., та постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Олійника В. І., Желепи О. В., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, який у подальшому уточнила і просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя її та ОСОБА_2 таке майно:
- двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74 кв. м, вартість якої становить приблизно                    2 347 200,00 грн;
- земельну ділянку площею 0,2224 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3222482000:10:001:0340, вартість якої становить приблизно 1 051 200,00 грн;
- земельну ділянку площею 0,1652 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 3222482000:10:001:0338, вартість якої становить приблизно 1 051 200,00 грн;
- гараж у гаражному кооперативі «Перемога», розташований на пров. Лабораторному, 9 у м. Києві, приблизна вартість 339 040,00 грн;
- автомобіль марки «Honda», модель «Civic», 2008 року випуску, номерний знак   НОМЕР_1 , приблизна вартість якого становить 258 192 грн;
- кошти на рахунках у банках України, які відкриті на ім`я ОСОБА_2 , які накопичені за час шлюбу: ПАТ «Державний ощадний банк України»:                                 НОМЕР_2 - 5,00 дол. США; НОМЕР_3  - 4 280,75 дол. США;               НОМЕР_4 - 30,00 грн; НОМЕР_5 - 2 543,45 грн;                                          НОМЕР_6 - 165 405,26 дол. США. 
ПАТ «ПриватБанк»: НОМЕР_7 - 239 932,33 грн. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»: НОМЕР_8 - 7 050,00 грн;   НОМЕР_9 - 25,00 грн;                          НОМЕР_10 - 697,19 доларів США; НОМЕР_15 - 9 771,41 грн;                              НОМЕР_11 - 106,58 грн; НОМЕР_13 - 568,50 грн; НОМЕР_14 - 480,13 грн.
Поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власністю подружжя ОСОБА_2   та ОСОБА_1 , а саме визнати за ОСОБА_1 право власності на:
- 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74 кв. м; 
- 1/2 частину земельної ділянку площею 0,2224 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3222482000:10:001:0340;
- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1652 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 3222482000:10:001:0338;
- автомобіль марки «Honda», модель «Civic», 2008 року випуску, номерний знак   НОМЕР_1 ;.
- 1/2 частину коштів на рахунках у банках України.
За ОСОБА_2 право власності на:
- гараж у гаражному кооперативі «Перемога», розташований на пров. Лабораторному, 9 у м. Києві;
- 1/2 частину коштів на рахунках у банках України.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину коштів на рахунку у банках України, які накопичені за час шлюбу у розмірі                                         130 253,70 грн та 170 039,61 доларів США.
Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що з 16 вересня 2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . У шлюбі народився син, ОСОБА_5 , 2009 року народження. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року у справі № 757/43084/15 шлюб між ними розірвано. За час шлюбу ними було набуто майно, яке вона вважає об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та просить поділити, оскільки дійти згоди щодо його добровільного поділу вони не змогли.  
У лютому 2018 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов, у якому просив визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя таке майно:
- гаражний бокс № НОМЕР_12 , що знаходиться у гаражному кооперативі «Перемога», розташований на пров. Лабораторному, 9 у м. Києві;
- автомобіль марки «Honda», модель «Civic», 2008 року випуску, номерний знак   НОМЕР_1 ;   
- житловий будинок на   АДРЕСА_4 , загальною площею 175,7 кв. м;  
- житловий будинок на АДРЕСА_4 , загальною площею 83,30 кв. м;
 - земельну ділянку на АДРЕСА_4 , площею  0,2500 га; 
- земельну ділянку на АДРЕСА_4 , площею 0,0595 га;
- земельну ділянку АДРЕСА_5 , площею 0,1676 га; 
- земельну ділянку на АДРЕСА_6 , площею 0,1504 га;
- кошти у сумі 376 000,00 грн, депозитний договір № SAMDN01000719729770 від 15 вересня 2011 року, на ім`я ОСОБА_1 ;
- кошти у сумі 135 000,00 грн, депозитний договір № SAMDN25000717482426 від 21 червня 2011 року, на ім`я ОСОБА_1 .
Поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за ним  право власності на таке майно:
- 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_12 , що знаходиться в гаражно-будівельному кооперативі «Перемога», розташованому на пров. Лабораторному, 9 у м. Києві;
- 1/2 частину автомобіля марки «Honda», модель «Civic», 2008 року випуску, номерний знак   НОМЕР_1 ;   
- 1/2  частину житлового будинку на АДРЕСА_4 , загальною площею 175,7 кв. м;
- 1/2 частину житлового будинку на АДРЕСА_4 , загальною площею 83,30 кв. м;
- 1/2 частину земельної ділянки на АДРЕСА_4 , площею  0,2500 га;
- 1/2 частину земельної ділянки на АДРЕСА_4 , площею 0,0595 га;
- 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_5 , площею 0,1676 га; 
- 1/2 частину земельної ділянки на АДРЕСА_6 , площею 0,1504 га;
Визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину вищезазначеного майна. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину сімейних заощаджень у розмірі 255 500,00 грн.
Зустрічний позов ОСОБА_2 мотивований тим, що за час шлюбу з ОСОБА_1 і  ведення ними спільного господарства вони придбали майно та заощадили кошти. Враховуючи те, що між ними згоди на добровільний поділ майна не досягнуто, просив суд задовольнити його вимоги.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 таке майно:
- земельну ділянку площею 0,2224 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3222482000:10:001:0340;
- земельну ділянку площею 0,1652 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 3222482000:10:001:0338;
- гараж (гаражний бокс) № НОМЕР_12 , що знаходиться в гаражно-будівельному кооперативі «Перемога», розташованому на пров. Лабораторному, 9 у м. Києві;
- автомобіль марки «Honda», модель «Civic», 2008 року випуску, номерний знак   НОМЕР_1 ;
- земельну ділянку площею 0,0595 га, яка знаходиться на АДРЕСА_4 , кадастровий номер 7323583500:01:002:0184;
- земельну ділянку площею 0,25 га, яка знаходиться на АДРЕСА_4 ,  кадастровий номер 7323583500:01:002:0183;
- житловий будинок на   АДРЕСА_4 , загальною площею 175,7 кв. м; 
- житловий будинок на АДРЕСА_4 , загальною площею 83,30 кв. м;
- земельну ділянку АДРЕСА_5 , площею 0,1676 га, кадастровий номер: 1822085600:03:001:0484.
Визнано у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на:
- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2224 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3222482000:10:001:0340;
- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1652 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 3222482000:10:001:0338;
- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0595 га, яка знаходиться на АДРЕСА_4 , кадастровий номер 7323583500:01:002:0184; 
- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться на АДРЕСА_4 ,  кадастровий номер 7323583500:01:002:0183;
- 1/2 частину житлового будинку на   АДРЕСА_4 , загальною площею 175,7 кв. м;
- 1/2 частину житлового будинку на АДРЕСА_4 , загальною площею 83,30 кв. м;
- 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_5 , площею 0,1676 га, кадастровий номер: 1822085600:03:001:0484;
- автомобіль марки «Honda», модель «Civic», 2008 року випуску, номерний знак   НОМЕР_1 .
Визнано у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на:
- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2224 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3222482000:10:001:0340;
- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1652 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: 3222482000:10:001:0338;
- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0595 га, яка знаходиться на АДРЕСА_4 , кадастровий номер 7323583500:01:002:0184;
- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться на АДРЕСА_4 ,  кадастровий номер 7323583500:01:002:0183;
- 1/2 частину житлового будинку на   АДРЕСА_4 , загальною площею 175,7 кв. м;
- 1/2 частину житлового будинку на АДРЕСА_4 , загальною площею 83,30 кв. м;
- 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_5 , площею 0,1676 га, кадастровий номер: 1822085600:03:001:0484;
- гараж (гаражний бокс) № НОМЕР_12 , що знаходиться в гаражно-будівельному кооперативі «Перемога», розташованому на пров. Лабораторному, 9 у м. Києві.
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивованЕ тим, що за час шлюбу                 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було набуте нерухоме і рухоме майно: гараж (гаражний бокс) № НОМЕР_12 , що знаходиться в гаражно-будівельному кооперативі «Перемога», розташованому на пров. Лабораторному, 9 у м. Києві; автомобіль марки «Honda», модель «Civic», 2008 року випуску, номерний знак   НОМЕР_1 ; житловий будинок на АДРЕСА_4 , загальною площею 175,7 кв. м та житловий будинок площею 83,30 кв. м за цією ж адресою; земельна ділянка площею 0,25 га, яка знаходиться на АДРЕСА_4 ; земельна ділянка площею 0,0595 га, яка знаходиться на АДРЕСА_4 ; земельна ділянка АДРЕСА_5 , площею 0,1676 га; земельна ділянка площею 0,2224 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 0,1652 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . 
Виходячи із положень статей 69, 70 СК України вказане вище майно подружжя підлягає поділу в  рівних частках. Разом із цим не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та, відповідно об`єктом поділу, земельна ділянка площею 0,1504 га на АДРЕСА_6 , оскільки згідно з державним актом серії ЯМ № 421410 вказана земельна ділянка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 . Суд також встановив, що  квартира АДРЕСА_1 , загальною площею                         74 кв. м, була придбана ОСОБА_2 до 16 вересня 2006 року (тобто до укладення шлюбу з ОСОБА_1 ), а тому вона не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу. Вирішуючи спір в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошових коштів, які знаходяться на рахунках у банках України, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , суд виходив із положень частини першої статті 69 СК України та відповідей з банків, які датовані вереснем 2016 року, в яких  вказано про рух коштів на рахунках ОСОБА_2 за період з 17 листопада 2015 року до вересня 2016 року, тобто вже після фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства з ОСОБА_1 у листопаді 2014 року. Також з  виписок по картковим рахункам суд не зміг встановити, з якого часу грошові кошти знаходилися на рахунках і який розмір заощаджень був внесений. До того ж ОСОБА_1 не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів щодо знаходження на рахунках відповідача ОСОБА_2 грошових коштів, які є спільним сумісним майном подружжя.  
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року рішення суду першої інстанції в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та поділу між ними земельної ділянки площею 0,2224 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та земельної ділянки площею 0,1652 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , у рівних частках скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову                             ОСОБА_1 у задоволенні її позову в частині визнання цих земельних ділянок спільною сумісною власністю подружжя та їх поділ. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові не погодився з висновком суду першої інстанції щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та поділ між ними земельної ділянки площею 0,2224 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та земельної ділянки площею 0,1652 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , у рівних частках, оскільки вказані земельні ділянки не були наявні у сторін на час фактичного припинення спільного ведення господарства - у листопаді 2014 року, а були придбані ОСОБА_2 21 травня 2015 року. В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2020 року до Верховного Суду, представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_4 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині її незадоволених позовних вимог та постанову апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що суди в оскаржуваних судових рішеннях безпідставно не врахували правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду щодо презумпції спільної сумісної власності подружжя. 
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу  ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржувані судові рішення  - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
Рух справи у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
30 грудня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
11 лютого 2021 року справу призначено до судового розглядуколегією у складі п`яти суддів.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою  статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи  з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.
Суди встановили, що з 16 вересня 2006 року ОСОБА_1 та              ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі народився син, ОСОБА_5 , 2009 року народження. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року у справі № 757/43084/15, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. 
Предметом розгляду у цій справі є поділ майна, яке було набуто сторонами у шлюбі, тобто до його розірвання за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18).
Установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2006 року по 11 квітня 2016 року і саме за цей період відповідно до приписів статті 60 СК України необхідно визначити обсяг спільно нажитого майна, що підлягає поділу між колишнім подружжям. 
Проте в оскаржуваних судових рішеннях суди при визначенні періоду, за який було набуте майно, виходили не із положень частини третьої статті 368 ЦК України та статті 60 СК України, а зосередилися на обговоренні питання щодо періоду ведення спільного господарства. Причиною цьому суди називали те, що ОСОБА_1 у заяві про розірвання шлюбу, поданій у лютому 2015 року, вказувала на припинення сімейних стосунків з листопада 2014 року та відсутність спільного господарства протягом тривалого часу. 
Такі твердження ОСОБА_1 судам належало оцінити у сукупності з іншими доказами у справі. 
При визначенні правового режиму спірних грошових коштів як таких, що перебувають на рахунках у банках України, судам слід з`ясувати, чи відбувалося накопичення коштів на цих рахунках у вказаний вище період, за рахунок яких коштів, у разі якщо це відбувалося за рахунок заробітної плати сторін або інших доходів, одержаних одним із подружжя, то вони також є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя і підлягають поділу між ними, що передбачено частиною другою статті 61 СК України. 
Про належність грошових коштів, які були внесені на рахунки у банках під час зареєстрованого шлюбу, до спільного майна подружжя Верховний Суд вже вказував у своїй постанові від 20 червня 2018 року у справі № 756/14404/15 (провадження № 61-24789св18).
Ураховуючи те,  що в силу положень статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений права досліджувати докази, які не були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, отже, і ухвалити своє рішення не має процесуальної можливості.
Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи судами не встановлені, ухвалені у справі судові рішення не можуть  вважатись законними й обґрунтованими та відповідно до статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                     В. С. Висоцька
Судді                                                                                                А. І. Грушицький 
 А. А. Калараш
 Є. В. Петров
                                                                                                             О. С. Ткачук