ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року		Справа № 380/5488/20 пров. № А/857/15695/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідач – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року (cуддя Качур Р.П. м.Львів) у справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУПФ) в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у непроведенні перерахунку неправильно обчисленого розміру пенсії при її призначенні з підстав надання пенсіонером нових документів та невиплаті пенсії позивачу з 27.01.2018 в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації в розмірах, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2020 №350/1887159 (далі – Довідка, в/ч НОМЕР_1 відповідно);
зобов`язати ГУПФ з 27.01.2018 перерахувати та виплатити позивачу пенсію в розмірі, який обчислено з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації в розмірах, зазначених у Довідці в/ч НОМЕР_1 , здійснити виплату суми перерахунку однією сумою, починаючи з 27.01.2018, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу з 27.01.2018 без використання при таких виплатах постанови Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» від 22.08.2018 №649 (далі – Постанова №649).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову ГУПФ у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 27.01.2018 на підставі Довідки в/ч НОМЕР_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. Зобов`язаноГУПФ з 27.01.2018 здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі Довідки в/ч НОМЕР_1 .У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині відмовлених позовних вимог, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про задоволення позову в повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги з посиланням на норми матеріального права вказує, що має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати незалежно від того чи були вони попередньо нараховані та виплачені. Також посилається на частину другу статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон №2262-XII). 
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції, у відповідній частині, законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, так як відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації, а також виплата суми пенсії однією виплатою без застосування Постанови №649, спрямовані на майбутнє та є передчасними. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ та з 27.01.2018 йому виплачується пенсія за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ, що підтверджується копією протоколу за пенсійною справою №1301017335 (Міноборони) від 27.01.2018.
Пенсія позивача обчислена у розмірі 70% грошового забезпечення у сумі 6067,99 грн, виходячи із таких видів грошового забезпечення: посадовий оклад – 1416 грн; оклад за військове звання – 130 грн; процентна надбавка за вислугу років - 618,40 грн; середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці (у т.ч. робота з таємними виробами, носіями, документами 15%; надбавка за особливо важливі завдання 50%; премія 380%) - 6504,16 грн.
ОСОБА_1 17.04.2020 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок призначеної пенсії за вислугу років у зв`язку із поданням додаткових документів (довідки військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 № 350/188/159 від 03.04.2020) та неправильним обчисленням розміру пенсії при її призначенні, зокрема обчислення без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби та з якої нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок (а.с.11).
До заяви позивачем додано Довідку в/ч НОМЕР_1 .
Листом від 14.05.2020 №2839-2989/Ш-02/8-1300/20 відповідач відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії за вислугу років з урахуванням щомісячної додаткової винагороди з посиланням на те, що стаття 43 Закону №2262-ХІІ, пункт 7 постанови КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 №393 не містять положень про включення до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, таких видів грошового забезпечення як винагороди (а.с.12).
Згідно статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (частина друга статті 2 Закону №2050-III).
Статтею 3 Закону №2050-III визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
Згідно пункту 2 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 №159 (далі – Порядок №159) компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №300/544/19.
При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми доплати до пенсії, яка нарахована не була, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом №2050-ІІІ, за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.
Таким чином, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, а тому відсутні підстави для їх задоволення.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити виплату суми перерахунку однією сумою без використання при таких виплатах Постанови №649, то необхідно зазначити наступне.
Так, Постановою №649 затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - Порядок №649).
Пунктом 2 цієї Постанови встановлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.
Як визначено у пункті 1 Порядку №649, цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року у справі №640/5248/19, пункт 2 якого змінено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 Постанови №649.
Таким чином, з 22.07.2020 Постанова №649 втратила чинність та не може бути застосована. Вказане унеможливлює застосування пенсійним органом недіючого рішення КМУ та свідчить про відсутність у позивача порушеного суб`єктивного права за цією вимогою, так як перерахунок пенсії за вказаним позовом ще не відбувся. А відтак немає підстав стверджувати про те, що перерахована пенсія буде виплачена з урахуванням положень Постанови №649.
У відповідності до частини другої статті 6 КАС суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Згідно зі статтею 316 КАС, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний  	

Повне судове рішення складено 25 лютого 2021 року.