ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1056/20  Номер провадження 22-ц/814/514/21	Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С. О.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін у м. Полтавіцивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на  рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 грудня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Фадєєвої С.О. в м. Кременчук 
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 01.11.2010 року, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У зв`язку з невиконанням умов договору утворилась заборгованість у розмірі 20491,75 грн., що складається з наступного: 11306,60 грн. -заборгованості за простроченим тілом кредиту, 4639,80 грн – заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 3093,36 грн. –нарахованої пені; 500 грн. – штрафу (фіксована частина), 951,99 грн. – штрафу (процентна складова). Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 2102 грн.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 грудня 2020 року позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 01.11.2010 в розмірі 17398 грн. 39 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі  1786 грн. 70 коп.
В задоволенні інших вимог відмовлено.
Часткове задоволення обґрунтовано тим, що відповідачка зобов`язання щодо повернення коштів, отриманих на підставі анкети-заяви не виконала.
Рішення оскаржила  ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» не має, так як починаючи з 12.02.2011 року сплатила банку 49421 грн., з яких 28929,25 грн. вважає переплатою.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.11.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та   ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідачем була заповнена Анкета - заява  позичальника, у якій указано, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
В свою чергу позичальник зобов`язався забезпечити повернення кредиту.
За розрахунками банку станом на 11.03.2020 року у  ОСОБА_1  виникла заборгованість яка становить  20491,75 грн., що складається з наступного: 11306,60 грн. -заборгованості за простроченим тілом кредиту, 4639,80 грн – заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 3093,36 грн. –нарахованої пені; 500 грн. – штрафу (фіксована частина), 951,99 грн. – штрафу (процентна складова).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що позичальником не спростовано факт відсутності заборгованості за кредитом, тому  прийшов до висновку про стягнення з відповідача  ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 01.11.2010 року в розмірі 17398 грн. 39 коп., яка складається з 11306,60 грн. -заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4639,80 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 500 грн. – штраф (фіксована частина), 951,99 грн. – штраф (процентна складова).
В частині стягнення пені у розмірі 3093,36 грн.  районний суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки передбачені договором пеня і штраф застосовуються одночасно за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, що свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільної відповідальності за одне і те саме порушення.    
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» від 01 листопада 2010 року зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. Зазначена довідка підписана ОСОБА_1 (а.с. 36 на звороті).
З матеріалів справи чітко вбачається, що ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, довідку про умови кредитування, ідентифікувалася у банку, 01.11.2010 року їй було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 .
У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення. 
Згідно ст. 77  ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Всупереч вимогам вказаних статей, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на спростування розміру заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, а наведений в апеляційній скарзі розрахунок не враховує погодженої сторонами довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», що підписана ОСОБА_1 , де сторони погодили розмір відсоткової ставки та штрафи, комісію, пеню. 
Отже, зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 суми простроченого тіла кредиту, відсотків та штрафів, що вірно визначено районним судом.
Вказані висновки узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 04 вересня 2019 року по справі № 550/109/18, 12 лютого 2020 року по справі № 365/159/19 та 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц.

Вбачається, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.
Відповідно до  ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах,  ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 Рішення  Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.02.2021 р.

Головуючий-суддя                                                                           О. В. Прядкіна
Судді:                                                                                        С. Б. Бутенко
                                                                                    О. І. Обідіна