КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

    Апеляційне провадження                                                                   Доповідач - Кулікова С.В.
   №  22-ц/824/1660/2021

                                                  П О С Т А Н О В А
 
                                 І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                                              Справа № 752/360/20  
 
27 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                         - Заришняк Г.М.
                                   - Олійника В.І.
при секретарі             - Климчук Т.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Каплі Аліни Степанівни на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
 
в с т а н о в и в :
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду - 49 743,59 грн., розмір франшизи -          2 000,00 грн., моральну шкоду - 10 000,00 грн., та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження - 2 000,00 грн.
Також, у січні 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на транспортний засіб марки CITROEN C5, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Заяву обґрунтовувала тим, що предметом спору є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Разом з цим, відповідач не бажає відшкодовувати завдану шкоду. При цьому, розмір матеріальної шкоди є значним, а тому, з метою захисту інтересів позивача та можливості стягнення шкоди в послідуючому, позивач змушений звернутися до суду із заявою про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду у даній справі.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва 28 січня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Капля А.С. подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що доводи суду про те, що заявником не наведено будь-яких підстав необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб є безпідставними, оскільки накладення арешту на майно може бути засновано судом не тільки у випадку існування об`єктивних обставин вважати, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а й за наявності реальної ймовірності такого відчуження.
Вказувала на те, що предметом позову є майновий спір про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 61 743,59 грн. та враховуючи, що майно, яке знаходиться у відповідача може бути відчужене на момент виконання рішення, тому вважає наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, представник позивача та представник відповідача надіслали клопотання про розгляд справи без їх участі.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки CITROEN C5, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні належні правові підстави для задоволення заяви, оскільки представником позивача не наведено підстав необхідності забезпечення позову у обраний спосіб, а також загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. 
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення  виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.
Разом з цим, як вбачається із заяви про забезпечення позову, вона не містить обґрунтування, як саме невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, може ускладнити ефективний захист прав позивача чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення 63 743,59 грн.
Доказів на підтвердження вартості автомобіля, на який просить накласти арешт позивач, суду надано не було, що унеможливлює вирішити питання щодо співмірності ціни рухомого майна, на яке просив накласти арешт позивач, із заявленими вимогами.
Також, матеріали справи не містять доказів того, що у відповідача відсутнє на праві власності інше майно, за рахунок якого може бути виконано рішення суду у разі задоволення позову, та ухилення відповідача від добровільного виконання рішення суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову позивачу у задоволенні його заяви про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Каплі Аліни Степанівни залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 28 січня 2021 року.

Головуючий:                                          Судді: