КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
Єдиний унікальний номер справи:753/5116/18            Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А. 
Номер провадження: 22-ц/824/877/2021                         Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Музичко С.Г., Сержанюка А.С.,
при секретарі - Перебитюку А.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня                2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрреставрація», треті особи: Київська філія комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Задорожний Олександр Сергійович про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, відновлення становища, що існувало до порушення, - 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в Дарницький районний суд міста Києва з позовом про визнання недійсним договору про участь у фонді фінансування будівництва № 408, укладеного 10 січня 2013 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрреставрація» та ОСОБА_5 , витребування з незаконного володіння              ОСОБА_4 квартири  АДРЕСА_1 , загальною площею 140,74 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1371942480000, та скасування записів в реєстрі права власності.
Позивач, 31 січня 2019 року подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру та заборони державним реєстраторам здійснювати щодо неї будь-які реєстраційні дії.
Заява обґрунтована тим, що накладений в рамках кримінального провадження арешт спірної квартири було скасовано та в черговий раз було здійснено її відчуження з метою уникнення цивільно-правової відповідальності.
Заявник вказував, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти дії - задоволено.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 140,74 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1371942480000, та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:995, виданого 13 квітня  2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В.
Заборонено будь-яким державним реєстраторам, нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, здійснювати будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 140,74 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1371942480000.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. 
Апелянт звертає увагу на те, що арешт вищезазначеної квартири, який був накладений у кримінальному провадженні №120171100020013163 було скасовано ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року.
Зазнаив, що між ОСОБА_4 в якості продавця та ОСОБА_1 в якості покупця, 13 квітня 2018 року було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири.
Крім того, 13 квітня 2018 року вказана квартира передана в іпотеку ОСОБА_6 .
Відтак, на момент укладення договору купівлі-продажу між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 жодних обтяжень щодо спірного нерухомого майна не існувало і сторони за договором купівлі-продажу квартири та договору іпотеки не могли знати про існуючий спір, який зараз перебуває в провадженні Дарницького районного суду м. Києва.
Також, суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що               ОСОБА_3 під час звернення з віндикаційним позовом не надав жодних доказів того, що він є титульним власником спірної квартири.
Вважає заходи забезпечення позову не рівноцінними заявленим позовним вимогам.
На підставі викладеного, просив ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року скасувати, постановити у справі нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
До відкриття апеляційного провадження у справі, ОСОБА_2 подала заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року.
Заява про приєднання до апеляційної скарги відповідає вимогам ст. 363 ЦПК України. 
Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.
В суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Волошинович О.П. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав викладених в ній.
Позивач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Кузик Т.С. проти доводів апеляційної скарги заперечили посилаючись на їх необґрунтованість, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи своєчасно повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи за адресами, які зазначені в матеріалах справи відповідно до вимог ст.ст. 128-               131 ЦПК України, однак, у судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суду не повідомили.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Переглянувши справу за наявними в ній  доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог заяви про забезпечення позову і апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , до якої приєдналась ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Дарницького районного суду міста Києва від                11 жовтня 2019 року в частині заборони будь-яким державним реєстраторам, нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, здійснювати будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 140,74 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1371942480000 скасуванню з прийняттям у цій частині постанови про відмову ОСОБА_3 у задоволенні цих вимог, а в решті залишенню без змін з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Приписами п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування (п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права                            (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 13 Конвенції визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальний ризик подальшого відчуження чи обтяження спірної квартири, що може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав позивача та виконання рішення суду у разі його задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком Дарницького районного суду міста Києва з наступних підстав.
Судом встановлено, що предметом спору у справі є майнові права позивача на квартиру АДРЕСА_1 , які останній набув на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва, укладеного з ТОВ ФК «Укрреставрація».
Державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг», 06 жовтня 2017 року зареєстрував право власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_5 .
Підставою внесення запису про реєстрацію права власності нотаріус зазначив договір про участь у фонді фінансування будівництва, який начебто був укладений з ТОВ ФК «Укрреставрація».
Водночас, ТОВ ФК «Укрреставрація» заперечує факт укладення з                ОСОБА_5 такого договору.
На підставі договору купівлі-продажу від 06 грудня 2017 року право власності на квартиру перейшло до ОСОБА_4 .
Враховуючи те, що спірна квартира була арештована в рамках кримінального провадження як об`єкт кримінально протиправних дій, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 ініціював його скасування, після чого спірну квартира було відчужено на користь ОСОБА_1 .
За таких обставин, заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Оскільки між сторонами у справі виник спір щодо майнових прав на нерухоме майно, колегія суддів приходить до висновку, що невжиття заходу забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі, відповідач зможе здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.
Враховуючи предмет позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів заявника, колегія суддів погоджується з висновком Дарницького районного суду міста Києва про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею                   140,74 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1371942480000, яка належить на праві власності ОСОБА_1 . 
На думку колегії суддів, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті є достатнім засобом забезпечення позову та слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача у разі задоволення позовних вимог, а також не призведе до обмеження прав сторін.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про не співмірність заходів забезпечення позову позовним вимогам є необґрунтованими.
Обґрунтованих доводів, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам, нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, здійснювати будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 140,74 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1371942480000 заявником не наведено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає. що висновок суду першої інстанції про необхідність заборони будь-яким державним реєстраторам, нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, здійснювати будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 140,74 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1371942480000 не ґрунтується на вимогах закону, тому, ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині постанови про відмову ОСОБА_3 у задоволенні цих вимог.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки Дарницького районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від                      09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року в частині заборони будь-яким державним реєстраторам, нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, здійснювати будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 140,74 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1371942480000 - скасувати.
Постановити в цій частині нове судове рішення про відмову  ОСОБА_3 в задоволенні цієї вимоги.
В решті, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня                 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

 
Головуючий:                                                                                           О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                                         С.Г. Музичко

А.С. Сержанюк