КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

_______________________________________
Справа №761/1379/20
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/1837/2021                                                                        
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
9 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                                           судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                               суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                               при секретарі                      Коліснику В.С.
 
розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління державної податкової служби у Вінницькій області на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року (суддя Кондратенко О.О.) у цивільній справі за заявою Головного управління державної податкової служби у Вінницькій області, заінтересовані особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Укрінбанк», Публічне акціонерне товариство «Євробанк» про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, 
 встановив:
 
у січні 2020 року Головне управління Державної податкової служби України у Вінницькій області звернулось до суду з заявою, в якій просило: зобов`язати у ПАТ «Укрінбанк», номер рахунку НОМЕР_1 (978-Євро, 980-українська гривня), номер рахунку НОМЕР_2 (980-українська гривня), номер рахунку НОМЕР_3 (980-українська гривня), номер рахунку НОМЕР_4 (980-українська гривня) за період часу з 13 березня 2012 року по 14 червня 2016 року та у ПАТ «Євробанк», номер рахунку НОМЕР_5 (978-Євро, 980-українська гривня) за період з 11 вересня 2015 року по 21 березня 2017 року розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, відносно ОСОБА_1 шляхом надання роздруківки реєстру електронних платіжних документів про рух грошових коштів по розрахунковому рахунку, з вказівкою призначення платежу, дати, коду ЄДРПОУ та назви контрагентів.
Мотивуючи вимоги зазначав, що 17 липня 2019 року ДФСУ ГУ ДФС у Вінницькій області було видано наказ №3800 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 », з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати передбачених законодавством податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства.
Копію наказу та повідомлення про початок проведення планової документальної виїзної перевірки № 3800 від 17 липня 2019 року було направлено на податкову адресу ОСОБА_1 , однак лист повернувся без вручення, тому здійснено виїзд за його податковою адресою та встановлено відсутність ФОП ОСОБА_1 за даною адресою, про що складено акт № 531/1305/ НОМЕР_6 від 30 липня 2019 року про неможливість розпочати позапланову виїзну перевірку.
Заявник стверджував, що під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 не подана податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 3 

квартал 2018 року, за 2018 рік, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного внеску за 2018 рік, у зв`язку з чим наявні ймовірні втрати до бюджету від здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за період часу з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2018 року: по податку на додану вартість у розмірі 148 364грн, по єдиному податку - 15 499грн 92коп. 
Розкриття банківської таємниці необхідне для всебічного, повного та об`єктивного вивчення фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 , встановлення суми можливих збитків, завданих платником податків, та встановлення порушення чинного законодавства.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року заяву залишено без задоволення.
У поданій апеляційній скарзі Головне управління державної податкової служби у Вінницькій області просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити вимоги заяви.
Заявник вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про ненадання доказів у підтвердження заяви, оскільки на сайті ДФС України у вільному доступі міститься план-графік проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік, яким передбачено проведення планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 , про що було видано наказ 17 липня 2019 року та повідомлено останнього. 
Також заявник посилається на неповне дослідження судом наданих документів та не врахування тієї обставини, що ФОП ОСОБА_1 не надавалися податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця та не визначено доходи за 3 квартал 2018 року та за 2018 рік.
Представник заявника направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність.
ОСОБА_1 про судовий розгляд повідомлявся на адресою, зазначеною заявником у заяві та апеляційній скарзі, судове повідомлення повернулося без вручення з відміткою листоноші про відсутність адресата (с.с.132), тому відповідно до положень ст. 131 ЦПК України вважається, що судове повідомлення є доставленим.
 Публічне акціонерне товариство «Укрінбанк», Публічне акціонерне товариство «Євробанк» про день та час судового розгляду повідомлялися на офіційні електронні адреси (с.с.122-123).
Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, клопотання про перенесення судового розгляду не подали, тому колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що наказом ГУ ДФС у Вінницькій області від 17 липня 2019 року № 3800 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 визначено провести документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з 30 липня 2019 року тривалістю 10 робочих днів з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати передбачених законодавством податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року (а. с. 8).
Згідно акту щодо відсутності ОСОБА_1 від 30 липня 2019 року №531/1305/ НОМЕР_6 , складеного головними державними податковими ревізорами-інспекторами ГУ ДФС України у Вінницькій області Цвігун В., Семененко В. та головою Кудлаївської сільської ради Горовенко В., при виїзді за податковою адресою ОСОБА_1 було встановлено, що за даною адресою він відсутній (с.с.10).
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів неможливості вручення ФОП ОСОБА_1 наказу про 

проведення планової перевірки та неможливості податкового органу самостійно отримати необхідних для перевірки даних.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.
Порядок розкриття банківської таємниці встановлений Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року.
Так, статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначений порядок розкриття банківської таємниці, відповідно до частини першої якої інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, за рішенням суду (пункт 2 частини першої статті 62 Закону).
З аналізу зазначеної правової норми виходить, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську таємницю, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію.
Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність провести перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності.
При цьому своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплата податків та зборів (обов`язкових платежів) здійснюється шляхом проведення органами державної податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок, підстави та порядок яких визначені законом.
Саме по собі неподання в установлений строк податкової декларації або їх розрахунків, необхідність перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податкового кодексу України (далі - ПК України) податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства тощо є підставою для ініціювання органами державної податкової служби перевірок згідно з процедурою, визначеною главою 8 ПК України. В цьому випадку розкриття банківської таємниці можливе в разі доведення органом державної податкової служби обставин, за яких перевірки є неможливими або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці.
Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).
У зв`язку із цим у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. 
Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у справах № 761/10955/19, 
                                                                         
761/26078/19.
Відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4. цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відповідно до абзацу 6 пункту 42.4. статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заявником суду першої інстанції надана копія рекомендованого повідомлення про вручення на адресу ОСОБА_1 з довідкою листоноші про повернення вкладення у зв`язку із наявними іншими причинами, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення (с.с.7).
Разом з цим, причини невручення поштового відправлення не зазначені.
Крім того, заявником суду першої інстанції надана копія акту від 30 липня 2019 року щодо відсутності ОСОБА_1 за податковою адресою. Однак, зі змісту акту неможливо встановити чи відсутній ОСОБА_1 за податковою адресою саме у момент здійснення виїзду головних державних податкових ревізорів-інспекторів або він не проживає за вказаною адресою. При цьому, працівники заявника не були позбавлені можливості з`ясувати вказані причини, так як акт складено за участі голови Кудлаївської сільської ради.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заявник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття всіх заходів для встановлення фактичного місцезнаходження (місцеперебування) ОСОБА_1 , а також вжиття всіх передбачених ПК України заходів для вручення документів, необхідних для проведення перевірки.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Доводи апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби в Вінницькій області не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду першої інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм 

процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для касування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.  
            Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу Головного управління державної податкової служби у Вінницькій області залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 3 березня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                     І.М. Рейнарт  

Судді                                                                        Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк