Справа № 461/2129/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/2238/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        25 січня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справі:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Івасюти М.В.,
адвоката Нетребенко К.Д. – представника позивача Дзюбана Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 липня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та стягнуто зі згаданого відповідача на користь позивача 257 438 грн. 90 коп, а також 2 574 грн. 40 коп. сплаченого судового збору (а.с. 64-68).
Дане рішення оскаржив представник відповідача.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.
Стверджує, що сума коштів, яка є зазначеною у розписці, яку подав до суду позивач в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, «відповідачу по справі не передавалась. Зазначені обставини можуть бути підтвердженими також свідками, що були присутніми 29.03.2019 р. в місці, де начебто, мало місце передача позивачем по справі відповідачеві відповідної суми коштів» (а.с. 70-75).
На письмове клопотання представника апелянта (автора апеляційної скарги) апеляційний розгляд справи, призначений на 23.11.2020 року, було відкладено на 25.01.2021 року (а.с. 119).
Будучи своєчасно (03.12.2020 року - 14.01.2021 року) належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи 25.01.2021 року (а.с. 126, 127, 130, 132, 134, 136, 137), апелянт і його представник в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 статті 82 ЦПК України – що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) самим відповідачем (апелянтом) той факт, що розписка про отримання у позивача позики у сумі 251 000 грн. (що є еквівалентом 9 300 доларів США) – з зобов`язанням повернення згаданих коштів до 01 червня 2019 року – була написаною саме відповідачем  ОСОБА_2 (а.с. 3). 
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом статті 1051 ЦК України, у випадку, коли договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження одержання (повернення) грошей та їх кількості.
Враховуючи суму позики (251 000 грн. або 9 300 доларів США), договір позики між сторонами спору у відповідності до ст. 1047 ЦК України мав бути укладеним (і був укладений) у письмовій формі.
За наведених обставин доводи відповідача (апелянта) стосовно того, що сума коштів, яка є зазначеною у вищезгаданій розписці, «відповідачу по справі не передавалась», що «можуть» підтвердити свідки (яких відповідач/апелянт так і не називає), до уваги прийматися не можуть. 
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 липня 2020 року- без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                         Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                         Крайник Н.П.

                                                                                Шеремета Н.О.