ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14697/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 лютого 2021 року                                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача:            Беспалова О. О., суддів: Ганечко О. М., Парінова А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження, у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 30.11.2020р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 2199 від 26.07.2019 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра енергетики та вугільної промисловості України"; 
- визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 2236 від 26.07.2019 "Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак правопорушення, пов`язаного з корупцією, та направлення рішення "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра енергетики та вугільної промисловості України" до Національного антикорупційного бюро України".
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що як відповідач так і суд першої інстанції прийшли хибних висновків щодо зазначення ним недостовірної інформації у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік.
Апелянтом зазначено, що дивіденди в розмірі 186,76 грн ПАТ "Укрнафта" хоч і нараховано однак не виплачено позивачу, а тому ці кошти доходом не вважаються. 
Також, апелянтом зазначено, що у нього також не було обов`язку відображення в декларації  грошові кошти отримані від ТОВ "Протон-21" в розмірі 3  991  500,00 грн, оскільки такі також не являлись доходом. 
Крім того, вказано на допущені процедурні порушення допущені Національним агентством з питань запобігання корупції при проведенні перевірки та винесенні спірних рішень. 
До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив зареєстрований 19.01.2021 р. за вх. № 1952, у якому відповідач наголошує, що в апеляційній скарзі позивач не наводить жодних підстав та доводів для спростування висновків та позиції суду.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період виникнення спірних правовідносин позивач займав посаду заступника Міністра енергетики та вугільної промисловості України та мав статус особи, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище.
30.10.2016 позивач подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, заповнивши її на офіційному сайті НАЗК.
04.11.2016 позивач подав до НАЗК уточнену (виправлену) декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
НАЗК 12.03.2019 прийнято  рішення № 690 "Про проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 ".
В подальшому,  НАЗК прийнято рішення № 1331 "Про продовження строку повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 " від 11.05.2019, відповідно до якого строк проведення перевірки декларації позивача продовжено на 30 календарних днів з 12.05.2019.
Під час зазначеної перевірки позивачем подано до НАЗК відповідні письмові пояснення від 03.05.2019 вх. №№ 09/38558/19, 09/38675/19, 09/38555/19, від 16.04.2019 вх. № 09/30428/19 щодо розбіжностей у його декларації.
У ході перевірки НАЗК , зокрема, отримано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та від ПАТ "Укрнафта" як емітента цінних паперів щодо нарахування позивачу у 2015 році дивідендів за 2011-2014 роки в розмірі 186,76 грн та встановлено, що відповідні дані не зазначені позивачем у його декларації.
Також з відомостей у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та, з урахуванням листа ТОВ "Протон-21" від 20.06.2019 № 19, НАЗК встановлено отримання позивачем від ТОВ "Протон-21" поворотної фінансової допомоги в розмірі 3  991 500,00 грн. та встановлено, що відповідні дані не зазначені позивачем у його декларації.
За результатами проведеної перевірки НАЗК прийнято рішення № 2199 від 26.07.2019 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра енергетики та вугільної промисловості України", в якому встановлено вищевказані обставини, наведені пояснення, що надавалися позивачем щодо конкретних розбіжностей, та зазначено, що у розділі 11 декларації "Доходи, у тому числі подарунки" ним вказано недостовірні відомості про його дохід, що відрізняються від достовірних на 3  991  686,76 грн. та вказують на порушення пункту 7 частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції".
Також 26.07.2019 НАЗК прийнято рішення № 2236 "Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак правопорушення, пов`язаного з корупцією, та направлення рішення "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра енергетики та вугільної промисловості України" до Національного антикорупційного бюро України".
Не погоджуючись із зазначеними рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень врегульовано Законом України "Про запобігання корупції" 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) (тут та надалі в редакції чинній на час виникнення правовідносин.
Статтею 49 Закону № 1700-VII встановлено обов`язок подання декларацій особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Частиною першою статті 46 зазначеного Закону № 1700-VII (тут і далі у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних у цій справі правовідносин) регламентовано, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.
Відомості, що підлягають обов`язковому включенню до декларації визначено статтею 47 цього Закону, це зокрема, та не виключено:
- цінні папери, у тому числі акції, облігації, чеки, сертифікати, векселі, що належать суб`єкту декларування або членам його сім`ї, із відображенням відомостей стосовно виду цінного папера, його емітента, дати набуття цінних паперів у власність, кількості та номінальної вартості цінних паперів. У разі якщо цінні папери передані в управління іншій особі, щодо цієї особи також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;
-  інші корпоративні права, що належать суб`єкту декларування або членам його сім`ї, із зазначенням найменування кожного суб`єкта господарювання, його організаційно-правової форми, коду Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України, частки у статутному (складеному) капіталі товариства, підприємства, організації у грошовому та відсотковому вираженні;
- отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.
Такі відомості включають дані про вид доходу, джерело доходу та його розмір. Відомості щодо подарунка зазначаються лише у разі, якщо його вартість перевищує п`ять мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня звітного року, а для подарунків у вигляді грошових коштів - якщо розмір таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, перевищує п`ять мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня звітного року;
- наявні грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, сукупна вартість яких не перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня звітного року.
Як вбачається з матерів справи, позивачем у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік допущено численні неточності, як щодо площі об`єктів нерухомого майна, кількості та номінальної вартості акцій, що перебувають у власності позивача, а також щодо кодів ЄДРПОУ суб`єктів господарювання співзасновником котрих являється позивач. 
Поряд із цим, із змісту рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 27.07.2019 року № 2199 вбачається, що за результатом з`ясування достовірності задекларованих позивачем відомостей, встановлено, що суб`єкт декларування відобразив недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму 3  997  686,76 грн, що перевищує 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2017 року. 
Зокрема, зазначена сума розбіжностей виникла у зв`язку із не відображенням позивачем у розділі декларації «Доходи у тому числі подарунки» отриманий від ТОВ "Протон-21" дохід у вигляді поворотної фінансової допомоги в розмірі 3  991  500,00грн. 
Як вбачається з матерів справи, між позивачем та  ТОВ "Протон-21" протягом 2014 року укладено ряд договорів, відповідно до умов яких позивачем надано поворотну фінансову допомогу на загальну суму 3  991  500,00грн, яку товариство зобов`язувалось повернути у січні-листопаді 2015 року.
Відповідно до наданих доказів, усю суму поворотної фінансової допомоги позивачу протягом 2015 року повернуто, однак кошти отримані від ТОВ "Протон-21" позивачем у декларації не відображено. 
Як в обґрунтування позову так і апеляційної скарги позивачем вказується, що у нього відсутній обов`язок щодо відображення вказаних сум в декларації, оскільки такі кошти не являють доходом в розумінні п. 165.1.31 Податкового кодексу України. 
Дійсно, приписами п. 165.1.31 Податкового кодексу України встановлено, що до місячного оподаткованого доходу не включається основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку, а відтак коти повернуті на виконання договорів про надання поворотної фінансової допомоги не можуть вважатись доходом отриманим в період повернення таких.
Поряд із цим, приписами п. 8 частини 1 ст. 46 Закону № 1700-VII встановлено, що у декларації зазначаються відомості про наявні грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, сукупна вартість яких не перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня звітного року.
Згідно роз`яснень, які розроблені та затверджені рішенням НАЗК від 11.08.2016 № 3 та діяли на час подання позивачем декларації за 2015 рік під грошовими активами розуміються також  кошти, які суб`єкт декларування та члени його сім`ї позичили одне одному, або які вони позичили третім особам (тобто кошти, стосовно яких суб`єкт декларування або член його сім`ї є позикодавцем).
З аналізу наведених норм колегія суддів приходить до висновку, що хоча отримані від ТОВ "Протон-21" кошти не являлись доходом, отриманим платником податків у звітному періоді, та у позивача і не було обов`язку щодо відображення у декларації особи уповноваженої на виконання функцій влади в графі «доходи у тому числі подарунки», однак, такі кошти слід було відобразити у графі «грошові активи».
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками Національного агентства з питань запобігання корупції викладеними в рішенні від 27.07.2019 року № 2199 «про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій державної влади або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої) поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра енергетики та вугільної промисловості України» що позивачем в декларації за 2015 рік відображено недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. 
Крім того, із змісту рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 27.07.2019 року № 2199 вбачається, що за результатом з`ясування достовірності задекларованих позивачем відомостей, встановлено, що суб`єкт декларування відобразив недостовірні відомості, в частині отриманих доходів на суму 186,76 грн. 
Як вбачається із наданих доказів вказана сума була нарахована на користь, однак не виплачена ПАТ "Укрнафта" як емітента цінних паперів щодо нарахування позивачу у 2015 році дивідендів за 2011-2014 роки.
За приписами п.п. 14.1.54. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді, у тому числі, процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України. 
Відповідно до визначення, що міститься в статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» під доходами слід розуміти збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників). 
З аналізу наведених норм вбачається, що визначальним моментом в отриманні доходу є отримання такого, а не його формальне нарахування. 
Натомість, із наданих доказів вбачається, що суму дивідендів за 2011-2014 роки ПАТ "Укрнафта" лише нараховано, однак виплачено та/або перераховано на користь позивача не було, також, відсутні докази повідомлення позивача про нарахування таких коштів. 
Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, щодо відсутності у нього обов`язку із зазначення нарахованих ПАТ "Укрнафта" дивідендів у декларації за 2015 рік як отриманого доходу.
Однак, висновки суду щодо безпідставності доводів відповідача в частині існування у позивача обов`язку з відображення нарахованих ПАТ "Укрнафта" дивідендів жодним чином не спростовують висновки НАЗК викладених у рішенні від 27.07.2019 року № 2199 щодо зазначення позивачем у декларації недостовірних відомостей на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Поряд із цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Правову основу діяльності Національного агентства становлять Конституція України, міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.
До повноважень Національного агентства належать, окрім іншого, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування (пункт 8 частини першої статті 11 Закону № 1700-VII).
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1700-VII Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має права, зокрема: одержувати в установленому законом порядку за письмовими запитами від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, необхідну для виконання покладених на нього завдань (пункт 1); мати безпосередній автоматизований доступ до інформаційно-телекомунікаційних і довідкових систем, реєстрів, банків даних, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи або органи місцевого самоврядування, користуватися державними, у тому числі урядовими, засобами зв`язку і комунікацій, мережами спеціального зв`язку та іншими технічними засобами. Отримання інформації з Єдиного реєстру досудових розслідувань здійснюється у порядку та обсязі, визначених спільним наказом Національного агентства та Генерального прокурора (пункт 20; отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону (пункт 6).
Державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи зобов`язані надавати запитувані Національним агентством документи чи інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, протягом десяти робочих днів з дня одержання запиту, а в разі направлення запиту для забезпечення проведення спеціальної перевірки - протягом трьох днів (частин четверта статті 12 Закону №1700-VII).
Згідно з частинами першою-третьою статті 48 Закону № 1700-VII Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.
Національне агентство проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону.
Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.
Відповідно до статті 50 Закону № 1700-VII повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.
Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.
Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.
Національне агентство визначає порядок відбору декларацій для проведення обов`язкової повної перевірки та черговість такої перевірки на підставі оцінки ризиків, а також порядок автоматизованого розподілу обов`язків з проведення повної перевірки між уповноваженими особами Національного агентства.
У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.
Механізм проведення Національним агентством контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону № 1700-VII , на час виникнення спірних правовідносин, визначав затверджений рішенням Національного агентства від 10.02.2017 № 56 Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі по тексту - Порядок № 56).
Пунктом 3 розділу І Порядку № 56 закріплено, що контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами: 1) верховенства права; 2) рівності та гарантування прав і законних інтересів усіх суб`єктів декларування; 3) об`єктивності, неупередженості та безсторонності рішень і дій Національного агентства, уповноважених ним осіб; 4) достовірності і повноти інформації, що використовується Національним агентством, правомірності одержання та використання такої інформації; 5) неприпустимості свавільного втручання у сферу особистого життя суб`єкта декларування, окрім як у межах та у спосіб, що передбачені Законом; 6) гарантування права на судовий захист суб`єктів декларування.
Усі передбачені цим Порядком заходи контролю та повної перевірки декларацій повинні відповідати вказаним у цьому пункті принципам.
Вказані у пункті 3 розділу І Порядку № 56 принципи також застосовуються до регулювання відносин контролю та повної перевірки декларацій, визначених Законом та цим Порядком, безпосередньо у разі: 1) відсутності у Законі чи цьому Порядку спеціальних правових норм, що регулюють такі відносини; 2) якщо спеціальні норми, які регулюють такі відносини, суперечать одна одній; 3) можливості різного тлумачення однієї спеціальної норми, яка регулює такі відносини (пункт 4 розділу ІІІ Порядку № 56).
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 56 відповідно до Закону Національне агентство проводить щодо декларацій такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.
Відповідно до пункт у 1 розділу ІІІ Порядку №56 складовими предмета повної перевірки декларації є: з`ясування достовірності задекларованих відомостей; з`ясування точності оцінки задекларованих активів; перевірка на наявність конфлікту інтересів; перевірка на наявність ознак незаконного збагачення.
За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 56, повна перевірка проводиться на підставах, визначених Законом, у разі, якщо: 
1) декларацію подано службовою особою, яка займає відповідальне або особливо відповідальне становище, суб`єктом декларування, який займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків; 
2) у поданій декларації виявлено невідповідності за результатами логічного та арифметичного контролю; 
3) подана суб`єктом декларування декларація містить поле (поля), у якому (яких) суб`єкт декларування обрав позначку "Член сім`ї не надав інформацію" (у випадку, передбаченому частиною сьомою статті 46 Закону); 
4) Національне агентство отримало від фізичних чи юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел інформацію про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. Така інформація має стосуватися конкретного суб`єкта декларування та містити фактичні дані, що можуть бути перевірені; 5) Національне агентство встановило невідповідність рівня життя суб`єкта декларування задекларованим ним майну і доходам за результатами моніторингу способу життя такого суб`єкта декларування.
Повна перевірка декларацій (декларації) проводиться за рішенням Національного агентства, в якому надається доручення його члену провести повну перевірку декларацій (декларації) (далі - Рішення про проведення перевірки) через працівників Підрозділів.
Рішення про проведення перевірки має містити інформацію, яка дає змогу ідентифікувати декларацію (декларації), щодо якої (яких) проводиться повна перевірка, суб`єкта (суб`єктів) декларування, який (які) подав (подали) таку (такі) декларацію (декларації), та визначену Законом підставу для повної перевірки, якщо інше не передбачено цим Порядком.
Рішення про проведення перевірки може бути оскаржене в судовому порядку. Оскарження Рішення про проведення перевірки не зупиняє проведення повної перевірки декларації.
Початком здійснення повної перевірки декларації є наступний за днем прийняття рішення про проведення перевірки робочий день. Про початок проведення повної перевірки уповноважена особа Національного агентства не пізніше наступного робочого дня з дати прийняття рішення повідомляє суб`єкта декларування за допомогою програмних засобів Реєстру (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 56).
Національне агентство під час проведення повної перевірки декларації проводить перевірку всіх відомостей, які підлягають декларуванню відповідно до статті 46 Закону (пункт 4 розділу ІІІ Порядку № 56).
Згідно з пунктом 5 розділу ІІІ Порядку № 56 повна перевірка декларації передбачає такі дії: аналіз відомостей про об`єкти декларування (об`єкти нерухомості; об`єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб`єкт декларування або члени його сім`ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов`язання; видатки та правочини суб`єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб`єкта декларування; членство суб`єкта декларування в об`єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб`єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які мають відображатися в декларації; створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8-11 цього розділу; направлення Національним агентством відповідному суб`єкту декларування листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів та розгляд і врахування наданих ним пояснень та/або копій підтвердних документів під час проведення повної перевірки декларації у порядку та на умовах, визначених пунктом 12 цього розділу.
За приписами пункту 6 розділу ІІІ Порядку № 56 під час повної перевірки декларацій Національне агентство використовує такі джерела інформації: 1) відомості, отримані з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, баз даних іноземних держав, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації; 2) відомості, надані суб`єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей; 3) відомості, що надходять (отримані) від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав; 4) відомості із засобів масової інформації, мережі Інтернет, які стосуються конкретного суб`єкта декларування та містять фактичні дані, що можуть бути перевірені.
При проведенні повної перевірки декларації Національне агентство зобов`язане забезпечити використання лише достовірної інформації, одержаної від суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань, із засобів масової інформації, мережі Інтернет.
Національне агентство зобов`язане забезпечити охорону та захист інформації, яка була ним створена, зібрана, одержана, використана під час повної перевірки декларації.
Згідно з пунктами 7, 9 розділу ІІІ Порядку № 56 у разі необхідності з метою здійснення повної перевірки декларації Національне агентство має право направляти запити про надання документів чи інформації до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань. Зазначені суб`єкти зобов`язані надавати запитувані Національним агентством документи чи інформацію упродовж десяти робочих днів з дня одержання запиту. Запит оформлюється на офіційному бланку Національного агентства.
Під час здійснення повної перевірки Національне агентство має право вимагати та одержувати лише документи (копії документів) та інформацію щодо відомостей, які відображені суб`єктом декларування у відповідних розділах декларації відповідно до Закону та необхідні для проведення повної перевірки декларації.
Національне агентство має право направляти запити на отримання від державних та інших органів влади іноземних держав інформації, що необхідна для проведення повної перевірки декларації.
Для перевірки інформації про об`єкти декларування, що зазначені у декларації, Національне агентство має право отримувати інформацію з відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, у тому числі після внесення плати за отримання відповідної інформації відповідно до законодавства, якщо така плата вимагається для доступу до інформації.
Згідно з пунктом 12 розділу ІІІ Порядку № 56 повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки.
У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до: 1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань; 2) суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.
За приписами пункту 13 розділу ІІІ Порядку № 56 перебіг строку повної перевірки декларації зупиняється у таких випадках: 1) звернення до суду з метою отримання інформації стосовно наявності та стану рахунків, операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи, фізичної особи - підприємця; 2) направлення запиту на отримання від державних та інших органів влади іноземних держав інформації, що необхідна для проведення повної перевірки декларації.
У зазначених випадках перебіг строку повної перевірки декларації зупиняється з дня відкриття судом провадження у справі (направлення відповідного запиту) до дня набрання законної сили рішенням суду (отримання відповіді на зазначений запит).
Зупинення перебігу строку повної перевірки декларації можливе в межах строків, визначених абзацами першим та другим пункту 14 цього розділу.
Як вбачається з матеріалів справи, проведення перевірки декларації позивача за 2015 рік розпочато згідно рішення Національного агентства № 690 "Про проведення повної перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" від 12.03.2019 р. 
Відповідно до приписів чинного на час проведення перевірки законодавства, початок перевірки обраховується на наступний день, за днем прийняття рішення про початок проведення перевірки, тобто, початком повної перевірки декларацій слід вважати 13.03.2019 р.
Рішенням Національного агентства з питань запобіганні корупції від 11.05.2019 р. № 1331 продовжено строк проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, строком на 30 днів (а.с. 54-55).
Відтак, кінцевим строком для проведення перевірки є 10.06.2019 р. включно.
Натомість, оскаржувані рішення № 2199 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра енергетики та вугільної промисловості України" та № 2236 від 26.07.2019 "Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак правопорушення, пов`язаного з корупцією, та направлення рішення "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра енергетики та вугільної промисловості України" Національним агентством прийнято 26.07.2019 р., тобто поза межами граничного 90-денного строку, встановленого для проведення повної перевірки.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що визначені пунктом 14 розділу ІІІ Порядку № 56 строки проведення повної перевірки декларації у взаємозв`язку з положеннями пункту 6 розділу ІІІ Порядку № 56, мають бути реалізовані, шляхом проведення в їх межах усіх передбачених повною перевіркою декларації дій, у тому числі, прийняттям остаточного рішення за результатами здійснення такої повної перевірки декларації. 
Проведення Національним агентством перевірки декларації передбачає встановлену Порядком правову процедуру, яка визначає чітко визначену послідовність дій, результатом якої є обов`язкове прийняття рішення про проведення перевірки декларацій (декларації).
Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура повної перевірки декларацій особи Національним агентством встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.
Визначена цим Порядком №56 правова процедура проведення повної перевірки декларацій особи встановлює межі вчинення повноважень Національного агентства щодо проведення ним такої перевірки і, у разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Передбачені цим порядком заходи контролю та повної перевірки декларацій повинні відповідати вказаним у пункті 3 Порядку №56 принципам, пріоритетне місце серед яких займає принцип верховенства права (підпункт 1 пункту 3 Порядку №56). 
Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Правова процедура проведення Національним агентством контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, як одного із елементів принципу верховенства права.
Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань - ті хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань (пункт 61 коментаря до документа Венеційської комісії "Мірило правовладдя" (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року).
Крім того, в контексті наведеного Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на статтю 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право особи на справедливий суд.
Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04, Суд дійшов висновку, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав..»
Аналіз практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що дана стаття, поміж іншого, закріплює принцип юридичної визначеності, який, в свою чергу, є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.
Крім того, даний принцип є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання).
Зокрема, у справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine) від 9 січня 2013 року, заява № 21722/11, порушення принципу юридичної визначеності було констатоване Європейським судом з прав людини з огляду на відсутність у законодавстві України положень щодо строків давності притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в контексті дотримання вимог «якості закону» при перевірці виправданості втручання у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Аналізуючи дотримання вимог «якості закону», ЄСПЛ зазначив, зокрема, таке: «Відсутність будь-яких строків давності, що розглядалася вище за статтею 6 Конвенції, давала дисциплінарним органам повну свободу дій та порушила принцип юридичної визначеності. Суд уже констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «"Дія-97" проти України» ("Diya 97" v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями). Цей принцип так само застосовується до процедур, що були використані для звільнення заявника з посади, включаючи процес ухвалення рішення на пленарному засіданні парламенту […];»
Таким чином, колегія суддів наголошує, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та  Конституцією України  права та свободи цієї особи.
Таким чином, позивач, з урахуванням положень Закону України "Про запобігання корупції" та Порядку №56 проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, правомірно очікував, що така перевірка буде проведена відповідно до встановленої правової процедури, яка визначає чітку послідовність дій проведення повної перевірки декларації особи із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.
Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.07.2019 у справі №826/13000/18 (адміністративне провадження №К/9901/14431/19).
Допущення державним органом процедурних порушень під час перевірки, зокрема, щодо строку прийняття рішення, нівелює її правові наслідки.
При цьому, цілком безпідставними є доводи відповідача викладені у відзиві на апеляційну скаргу  що Порядком №56 не встановлені граничні терміни для опрацювання отриманих в рамках здійснення повної перевірки матеріалів, складання та прийняття рішення.
З аналізу пункту 6 розділу III Порядку № 56 вбачається,  що повна перевірка декларацій розпочинається рішенням про її проведення та завершується рішенням про результати перевірки.
Будь-яких підстав для винесення рішення про результати повної перевірки декларації поза межами визначеного Порядком №56 строку законодавством не передбачено.
З огляду на викладене, колегія судів вважає за необхідне зауважити, що не зважаючи на те, що відповідачем вірно встановлено, що позивачем в декларації за 2015 рік відображено недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, однак враховуючи прийняття оскаржуваних рішень поза межами строків, встановлених чинним на час проведення перевірки законодавства, такі рішення підлягають скасуванню.  
Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи позивача викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи, з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із постановленням в цій частині нового рішення.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 2199 від 26.07.2019 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра енергетики та вугільної промисловості України".
Визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 2236 від 26.07.2019 "Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак правопорушення, пов`язаного з корупцією, та направлення рішення "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої Діденком Ігорем Миколайовичем, заступником Міністра енергетики та вугільної промисловості України" до Національного антикорупційного бюро України".

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                 О. М. Ганечко	
Суддя	                 А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 25.02.2021року)