ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/354/21 Справа № 185/6331/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря - Солодової І.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, –

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що за життя його батько був членом колгоспу «імені ХХІІ з`їзду КПРС», який було перейменовано у колгосп «Межиріч» 15 лютого 1992 року і в подальшому реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Межиріч». 20 січня 1994 року було видано державний акт на право колективної власності на землю колгоспу «Межиріч», згідно рішення Межиріцької сільської ради від 24 березня 2000 року №11 державний акт вважається виданим КСП «Межиріч». На момент видачі КСП «Межиріч» державного акту на право колективної власності на землю його батько був включений в списки пенсіонерів колгоспу під порядковим номером 673, однак з невідомих причин сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримав.
Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд визнати право на земельну частку (пай) розміром 5,29 умовних кадастрових одиниць, розташовану на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року позовні вимоги позивача були задоволені. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) із земель, переданих у колективну власність для сільськогосподарського використання колишньому КСП «Межиріч» у розмірі 5,29 умовних кадастрових одиниць, розташовану на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання щодо судових витрат. 
Не погодившись із таким рішенням суду, заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду – скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно матеріалів спадкової справи № 531, заведеної 24 грудня 2003 року Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, після його смерті прийняли спадщину спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 та спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадковому майні, – непрацездатна дружина померлого ОСОБА_3 .
Згідно матеріалів спадкової справи № 388, заведеної 03 листопада 2006 року Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , спадщину прийняв єдиний спадкоємець за заповітом – ОСОБА_1 .
Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем одночасно за законом і за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 
За даними Відділу у Павлоградському районі міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та у м.Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, 20 січня 1994 року колгоспу «Межиріч», що знаходиться у с.Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області, передано у колективну власність для сільськогосподарського використання 10253 гектари землі у межах згідно з планом.
Згідно з рішенням виконкому Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області №11 від 24 березня 2000 року, державний акт на право колективної власності на землю вважається виданим КСП «Межиріч», як правонаступнику колгоспу «Межиріч».
Згідно записів у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , 1925 року народження, з грудня 1958 року був прийнятий у члени колгоспу «імені ХХІІ з`їзду КПРС», який було згодом перейменовано у колгосп «Межиріч» 15 лютого 1992 року і в подальшому реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Межиріч». У квітні 1988 року ОСОБА_2 був звільнений з роботи у зв`язку з виходом на пенсію.
У додатку до державного акту – списку пенсіонерів колгоспу «Межиріч» Павлоградського району Дніпропетровської області на роздержавлення землі станом на 01.01.1992 року під порядковим номером 673 значиться ОСОБА_2 .
Згідно Книги реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП «Межиріч» Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 не отримував сертифікат на право на земельну частку (пай). 
Судом встановлено, що 02 травня 2019 року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) члена КСП «Межиріч» після смерті батька ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай).
За даними відділу у Павлоградському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропертровській області, розмір земельної частки (паю) по колишньому КСП «Межиріч» складає 5,29 умовних кадастрових гектарів.
Таким чином, суд встановив, що померлому спадкодавцю ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) розміром 5,29 умовних кадастрових гектарів із земель, переданих у колективну власність для сільськогосподарського використання колишньому КСП «Межиріч», розташованих на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. 
Суд дійшов висновку, що зазначене право, яке за життя спадкодавця ОСОБА_2 не було підтверджене отриманням відповідного сертифікату і не припинилося внаслідок його смерті, згідно ст.1218 ЦК України входить до складу спадщини.
За змістом заповіту ОСОБА_2 , останній заповідав ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та все те, що буде належати йому на день смерті.
Встановлено, що позивач, як рідний син спадкодавця ОСОБА_2 , є спадкоємцем за законом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та доведеності позовних вимог, оскільки батько позивача з грудня 1958 року був прийнятий у члени колгоспу «імені XXII з`їзду КПРС», який у подальшому перейменовано та реорганізовано у колгосп «Межиріч» та у подальшому в КСП «Межиріч», внесений до списку, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю, а тому спадкоємець набув права успадкувати спірну земельну ділянку.
Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства.
Як роз`яснив Верховний Суд України в пункті 24 постанови Пленуму №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Статтями 1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.
Тобто, основним первинним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат про право на земельну частку (пай).
Встановлено, що за життя ОСОБА_2 сертифікат про право на земельну частку (пай) не отримав.
За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
Отже, сам лише факт включення громадянина до списку, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, не є достатньою підставою для виникнення у особи права на земельну частку (пай). Для цього також необхідно, щоб відповідне КСП отримало державний акт у встановленому законом порядку, а громадянин дійсно перебував у членських відносинах з таким КСП на момент видачі державного акту.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.
Членство у КСП було добровільним та передбачало написання заяви про вступ у члени КСП.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд послався на факт членства батька позивача у колгоспі «імені XXII з`їзду КПРС» з 03.12.1958, що підтверджується записами у трудовій книжці.
Разом з тим, в порушення ст. 89 ЦПК України, суд не звернув увагу, що батько позивача звільнений з колгоспу «імені XXII з`їзду КПРС» з 15.04.1988 за власним бажанням, що також підтверджується записами у трудовій книжці.
Вказане свідчить про те, що батько позивача не був членом КСП на момент отримання 20.01.1994 колективним підприємством державного акту на право колективної власності на землю.
Крім того, позивачем не надано до суду першої інстанції доказів вступу ОСОБА_2 (спадкодавця) саме в члени КСП «Межиріч», як того вимагає чинне законодавство. При цьому, перебування у трудових відносинах з певним колгоспом або КСП не є доказом членства особи у колективному підприємстві.
До того ж листом Павлоградської РДА №01-12-464/0/334-20 від 08.05.2020 повідомлено Павлоградську місцеву прокуратуру про відсутність інформації у протоколах загальних зборів уповноважених членів КСП «Межиріч» стосовно прийняття у члени ОСОБА_2 (спадкодавця).
Безпідставними є висновки суду першої інстанції про набуття ОСОБА_2 (спадкодавцем) за життя права на спірну земельну частку (пай) з підстав того, що він був членом колгоспу «імені XXII з`їзду КПРС».
Так, сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення КСП й отримання ним державного акту на право колективної власності на землю, не є підставою для отримання земельної частки у новоствореному КСП. До вручення зазначеного акту власником землі була держава, а після передачі його у КСП земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП.
Також, судом не враховано, що в матеріалах справи міститься копія рішення Межиріцької сільської ради №11 від 20.03.2000, відповідно до якого КСП «Межиріч» набуло право колективної власності на землю колгоспу «Межиріч» з 18.01.1997.
Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на час смерті батька позивача, а саме 31.08.1995, члени колгоспу «Межиріч» прав на отримання земельної частки (паю) за рахунок цих земель не мали.
Отже, судом не взято до уваги, що незважаючи на те, що ОСОБА_2 був включений до списку громадян, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю, виданого колгоспу «Межиріч», але право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності підприємства він не набув.
Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено факт членства ОСОБА_2 на момент передачі земель у колективну власність вказаному КСП, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що у нього були відсутні будь-які права на земельну частку (пай), передбачені законодавством. А тому, право на земельну частку (пай), яке було відсутнє у батька позивача на момент смерті, не може бути успадковане позивачем.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначене та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.
В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.
Оскільки суд може відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності лише у разі наявності порушення прав позивача відповідачем, то колегія суддів вважає, що, встановивши відсутність таких порушень з боку відповідачів, необхідно відмовити у задоволенні позову у зв`язку з їх безпідставністю, а не через пропуск позивачем строку позовної давності.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.
Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з  ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2221 грн. 56 коп.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області – задовольнити.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року – скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2221 грн. 56 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича 

Судді:                                                                         О.В. Лаченкова

                                                                                М.Ю. Петешенкова