ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1764/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 березня 2021 року                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Державної податкової служби у м. Києві та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у             м. Києві   про визнання протиправними та скасування рішень,
 
В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у          м. Києві, в якому просив суд:
-          визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020                    № 0001574205 щодо накладення штрафу та пені, відповідно до пункту 2 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;
-          визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020                    № 0001594205 щодо накладення штрафу (пені), відповідно до пункту 3 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;
-          визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020                     № 0001584205 щодо накладення штрафу та пені, відповідно до пункту 7 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;
-          скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020 року № Ф-10 про сплату недоїмки на суму 126135,24 грн., винесену відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на підставі акту перевірки від 24.12.2019 № 867/26-15-42-05-30-3179206090.
Так, в якості підстав позову, позивачем було зазначено, що ним у повному обсязі та своєчасно сплачено єдиний соціальний внесок, а відтак, прийняті податковим органом рішення є безпідставними та підлягають скасуванню. Зокрема, позивач зазначив, що 20.09.2019 ним до органу у сфері державної реєстрації подано заяву про припинення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; розділом ХІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, підставою для зняття фізичної особи-підприємця як платника податків з обліку у відповідному контролюючому органі визначено відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП за її рішенням; в подальшому       ГУ ДПС України у м. Києві проведено документальну позапланову перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 26.02.2016 по 20.09.2019 та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 26.02.2016 по 20.09.2019, за результатами якої складено акт від 24.12.2015 № 867/26-15-42-05-30-3179206090; за результатами перевірки, контролюючим органом винесено рішення про застосування по позивача штрафних санкцій та пені та податкову вимогу про сплату недоїмки єдиного соціального внеску на суму 126135,24 грн.; перевіряючими взято до уваги той факт, що позивачем у звіті  ф. Д5-річна невірно зазначена сума чистого доходу (прибутку), заявлена в податковій декларації (самостійно визначена сума доходу); загальна заявлена сума доходу за колонкою 3 Таблиці складає 4994209,42 грн.; ця сума відповідає сумі доходу від провадження господарської діяльності, яка зазначена у книзі обліку доходів; відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом; при цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахований єдиний соціальний внесок на суму доходу, визначену у колонці № 4 Таблиці 1 Додатку 5 форми Д5 річного звіту за 2018 рік; а отже, позивачем у повному обсязі та своєчасно сплачено ЄСВ за 2018 рік.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 р. позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020            № 0001574205 щодо накладення штрафу та пені, відповідно до пункту 2 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020           № 0001584205 щодо накладення штрафу та пені, відповідно до пункту 7 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. 
Також, не погоджуючись з рішенням суду від 26.10.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в частині вимог.
Крім того, до суду надійшла апеляційна скарга представника фізичної особи-підприємця    ОСОБА_1   - Світличної   Жанни Віталіївни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 дану апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційні скарги позивача та відповідача до розгляду у порядку письмового провадження.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2021 продовжено строк розгляду апеляційних скарг на п`ятнадцять днів. Призначено   розгляд справи на 03.03.2021 у письмовому провадженні.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021 апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця    ОСОБА_1   -   Світличної   Жанни Віталіївни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року повернуто апелянту. 
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено документальну позапланову перевірку                        ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 24.12.2019                                                       № 867/26-15-42-05-30-3179206090 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 26.02.2016 по 20.09.2019 та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 26.02.2016 по 20.09.2019».
Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення самозайнятої особи: п. п. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (несвоєчасна сплата єдиного внеску), п. п. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (подання звітності по ЄСВ за 2018 рік не за формою), п. 3 ст. 7 , абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (ФОП було занижено суму, на яку нараховується єдиний соціальний внесок, у зв`язку з чим, було занижено розмір ЄСВ на 126135,24 грн).
Згідно рішення № 0001574205 від 13.01.2020, на ФОП ОСОБА_1 було накладено штраф у розмірі 20%, а саме за період з 18.04.2019 по 12.02.2019 у розмірі 550,84 грн., з 20.07.2019 по 27.09.2019 у розмірі 550,84 грн., з 12.02.2019 по 18.07.2019 у розмірі 550,84 грн., з 20.04.2019 по 27.09.2019 у розмірі 550,84 грн., з 12.02.2019 по 13.09.2019 у розмірі 550,84 грн., з 12.02.2019 по 27.09.2019 у розмірі 640,86 грн., та пеню за період з 18.04.209 по 12.02.2019 у розмірі 181,78 грн., з 20.07.2019 до 27.09.2019 у розмірі 192,79 грн., з 12.02.2019 по 18.07.2019 у розмірі 432,41 грн., з 20.04.2019 по 27.09.2019 у розмірі 443,42 грн., з 12.02.2019 по 13.09.2019 у розмірі 589,39 грн., з 12.02.2019 по 27.09.2019 у розмірі 730,58 грн.
Згідно рішення № 0001584205 від 13.01.2020, на ФОП ОСОБА_1 було накладено штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності у розмірі 170,00 грн.
Згідно рішення № 0001599205 від 13.01.2020, ФОП ОСОБА_1 нараховано штрафні санкції   на підставі абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове   державне соціальне страхування» у розмірі 12613,52 грн.
13.01.2020 ГУ ДПС у м. Києві винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10, якою повідомлено ФОП ОСОБА_1 про те, що заборгованість зі сплати ЄСВ складає 126135,24 грн.
Не погоджуючись з рішеннями ГУ ДПС у м. Києві, ФОП ОСОБА_1 звернувся до ДПС України із скаргою від 20.01.2020 №   б/н щодо скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 13.01.2020 № 0001574205, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідних органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.01.2020 № 0001594205.
Однак, рішенням ДПС України від 18.02.2020 № 6168/6/9900-08-06-01-06, скаргу                 ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю вказаних рішень податкового органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, виходив з наступного:
-          припинення позивачем підприємницької діяльності у вересні 2019 року, не впливає на його обов`язок сплатити єдиний внесок за 2018 рік, так як в цей період позивач мав статус платника єдиного внеску;
-          на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
-          дійсно, виправлення помилок у колонці 3 Таблиці 1 форми № Д5 (річна) можливе, проте лише у разі їх виявлення до закінчення терміну подання звіту;
-          з огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 було подано звіт за формою № Д5 (річна) 22.01.2019, та у строк до закінчення строку подання вказано звіту виправлення помилок не відбулося, контролюючий орган правомірно визначив самостійно визначені позивачем суми доходу у 2018 році по першому звіту;
-          суд дійшов висновку про те, що контролюючий орган правомірно визначив позивачу суми доходів, на які нараховується ЄСВ, у 2018 році у кожному місяці на рівні 55845,00 грн.;
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, з яких вбачаються дати оплат ЄСВ позивачем, а тому, недоведеними є рішення про нарахування штрафних санкцій позивачу за несвоєчасну сплату ЄСВ.
Доводи апеляційної скарги позивача: Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача про те, що ним у повному обсязі та своєчасно сплачено єдиний соціальний внесок; суд першої інстанції беззаперечно прийняв позицію податкового органу, проте не вдаючись до дійсних обставин справи.
Доводи апеляційної скарги відповідача: оскільки оскаржувані рішення (по яким суд задовольнив позовні вимоги) та вимога від 13.01.2020 № Ф-10 пов`язані між собою, тобто, одне правопорушення породжує інше, враховуючи той факт, що судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо скасування вимоги, інші рішення не можуть бути протиправними. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до норм п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Положеннями ч. 3 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до п. 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Нормами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
Відповідно до розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними в підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування: 1) зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску; 2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до розділу IІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 22 відсотків на суму, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.
Звітним періодом є календарний рік.
Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».
З наведеного слідує, що саме на платника внеску покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі його нарахування, обчислення і сплати.
При цьому, під час розгляду спору в суді першої інстанції було досліджено, що 22.01.2019 позивачем до податкового органу було подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік за формою № Д5 (річна).
З колонки 3 Таблиці 1 форми № Д5 (річна) вбачається, що самостійно визначена сума доходу за 2018 рік по періодах складає: за січень - 448 685,74 грн., за   лютий - 479 550,02 грн., за березень - 670 358,74 грн., за квітень - 275 176,54 грн., за травень - 651 010,83 грн., за червень - 576 272,00 грн., за липень - 276 620,34 грн., за серпень - 349 055,11 грн., за вересень - 276 038,47 грн., за жовтень - 274 693,72 грн., за листопад - 521 779,33 грн., за грудень - 194 968,58 грн.
Проте, сумою доходу, на яку нараховується єдиний внесок по всім періодам крім квітня 2018 року зазначено мінімальну заробітну плату - 3 723,00 грн., а у квітні 2018 року - 55 845,00 грн.
Однак, після проведення перевірки податковим органом, позивач 08.01.2020 подав до контролюючого органу ще один звіт за формою № Д5 (річна) за 2018 рік, у якому в колонці 3 Таблиці 1 по кожному місяцю крім квітня 2018 року зазначив самостійно визначені суми доходу у розмірі 3 723,00 грн., а у квітні 2018 року - 55 845,00 грн. У колонці 4 Таблиці 1 звіту суми співпали з колонкою 3 Таблиці 1 звіту.
Також, до звіту по формі № 5Д (річна) за 2018 рік від 08.01.2020 було додано заяву про анулювання звіту за 2018 рік, прийнятого 22.01.2019, реєстраційний №   9308427938.
Колегія суддів враховує, що у силу норм п. п. 1, 2 розділу V Порядку № 435, виправлення помилок у колонці 3 Таблиці 1 форми № Д5 (річна) допускається, шляхом уточнення/виправлення задекларованих показників, однак, таке можливе лише у разі їх виявлення до закінчення терміну подання звіту.
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що                    ФОП ОСОБА_1 було подано звіт за формою № Д5 (річна) 22.01.2019, однак, у строк до закінчення строку подання вказано звіту - виправлення помилок не відбулося, з урахуванням чого, у даному випадку, контролюючий орган правомірно врахував первинні самостійно визначені позивачем суми доходу у 2018 році по місяцям складають: за січень - 448 685,74 грн., за   лютий - 479 550,02 грн., за березень - 670 358,74 грн., за квітень - 275 176,54 грн., за травень - 651 010,83 грн., за червень - 576 272,00 грн., за липень - 276 620,34 грн., за серпень - 349 055,11 грн., за вересень - 276 038,47 грн., за жовтень - 274 693,72 грн., за листопад - 521 779,33 грн., за грудень - 194 968,58 грн.
Натомість, колонка 4 Таблиці 1 звіту за ф. № Д5 (річна) покликана для визначення сум доходу, на які нараховується ЄСВ, оскільки якщо самостійно визначена сума доходу (колонка 3 Таблиці 1 звіту за ф. № Д5 (річна)) перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, то у колонці 4 Таблиці 1 варто вказати розмір максимальної величини бази нарахування ЄСВ, і саме з такої суми буде обраховуватися ЄСВ.
Так, у 2018 році максимальна величина бази нарахування ЄСВ склала 55845,00 грн.
Отже, контролюючий орган правомірно визначив позивачу суми доходів, на які нараховується ЄСВ, у 2018 році у кожному місяці на рівні 55 845,00 грн. Враховуючи помісячний дохід, на який нараховується ЄСВ, у 2018 році щомісяця у розмірі 55845,00 грн., то за 2018 рік у ФОП ОСОБА_1 був обов`язок сплатии ЄСВ у розмірі 147430,80 грн. (12285,90 * 12). Натомість, матеріалами справи підтверджується, що було сплачено 21295,56 грн., на що цілком обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції та дійшов правильних по суті висновків в цій частині позовних вимог (щодо податкової вимоги від 13.01.2020 № Ф-10, якою ФОП ОСОБА_1 донараховано платежі з ЄСВ у розмірі 126135 грн. 24 коп.).
          У частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020 № 0001574205 щодо накладення штрафу та пені відповідно до пункту 2 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», слід врахувати, що відповідно до ч. 11 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Згідно з п. 2 ч. 11 ст. 25 цього Закону, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у формі штрафу у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
При цьому, слід звернути увагу на те, що п. 2.5 акта перевірки встановлено, що позивачем здійснювалась несвоєчасна сплата ЄСВ, чим порушено п. п. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з урахуванням того, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, констатував, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, з яких вбачаються дати оплат ЄСВ позивачем. Натомість, відповідач наголошує на тому, що оскаржувані рішення та вимога від 13.01.2020 № Ф-10 пов`язані між собою, тобто, одне правопорушення породжує інше, а тому, у разі встановлення та підтвердження судом основного порушення, інші рішення не можуть бути протиправними та скасованими.
Колегія суддів наголошує на тому, що наполягаючи на помилковості висновків суду першої інстанції в цій частині, апелянт (відповідач) не надав до скарги жодного доказу на підтвердження дат оплат ЄСВ позивачем, що б давало б змогу перевірити рішення про застосування штрафних санкцій у частині правильності та обґрунтованості проведених нарахувань. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині не підтверджуються документально.
Щодо висновків суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020 року № 0001584205 щодо накладення штрафу та пені відповідно до пункту 7 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», слід зважити на приписи п. 7 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якими передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.
За висновками акта перевірки, за результатами перевірки встановлено: подання позивачем звітності по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 рік не за формою.
Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».
15.05.2018 Міністерством фінансів України було видано наказ № 511 «Про внесення змін до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким внесено зміни до Порядку № 435 та викладено його у новій редакції.
Як вбачається з матеріалів справи, звіт за ф. № Д5 (річна) від 22.01.2019 було подано            ФОП ОСОБА_1 за формою № Д5 (річна), затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 15.05.2018 № 511.
З наведеного слідує, що відповідачем не мотивовано та не доведено належними доказами у чому проявилося порушення ФОП ОСОБА_1 форми звіту за формою № Д5. З урахуванням доводів апеляційної скарги відповідача про помилковість висновків суду в цій частині, колегія суддів констатує, що до апеляційної скарги стороною податкового органу не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту подання позивачем звіту не за встановленою формою, на підставі яких колегія суддів мала б перевірити такі висновки суду, а тому, відсутні підстави для ствердження про помилковість висновків окружного суду щодо протиправності рішення про накладення штрафу та пені на позивача відповідно до пункту 7 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
У цілому, доводи апеляційних скарг позивача та відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, та, насамперед, стосуються необхідності переоцінки обставин, яким вже було надано правову оцінку та обґрунтування сторін по яким, були правомірно відхилені судом першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг позивача та відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Державної податкової служби у м. Києві та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 р. - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                           О.М. Ганечко

Судді                                                                                                        В.В. Кузьменко

                                                                                                             Я.М. Василенко