Справа № 132/2631/20
Провадження № 22-ц/801/283/2021
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ставнійчук С. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року	Справа № 132/2631/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т.О.,
суддів Оніщука В. В., Копаничук С. Г., 
розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спроще-ного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в приміщенні апе-ляційного суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом 
Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до 
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» адво-ката ОСОБА_2 на заочне рішення Калинівського район-ного суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 року. 

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» ( далі - АТ «А-Банк» ) звернулося в Калинівський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотиво-вані наступним. 17 квітня 2019 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», тобто уклала з банком кредитний договір № SAMABWFC00001998056 та отримала кредит-ну картку. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачці наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користу-вання кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кре-дитом. Відповідно до підпунктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил відповідачка да-ла свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який вправі у будь-який момент змінити ( зменшити, збільшити або анулювати ) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника що-до прийняття будь-якого встановленого банком розміру кредитного ліміту. Також на-голошено на згоді ОСОБА_1 про те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, викладеними на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав у пов-ному обсязі, а саме надав відповідачці кредит із встановленням кредитного ліміту у розмірі відповідно до умов договору. Однак відповідачка порушує свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 04 липня 2020 року у неї утво-рилася заборгованість у розмірі 26270,90 гривень, яка складається з: 17174,07 гривень - заборгованість за кредитом; 9096,83 гривень – заборгованість по відсотках. За таких обставин позивач просив стягнути на свою користь із ОСОБА_1 26270,90 гри-вень заборгованості за кредитним договором, а також 2102,00 гривні судових витрат. 
Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 12 жовт-ня 2020 року у задоволенні позову АТ «А-Банк» відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, представник АТ «А-Банк» адвокат Омельченко Є. В. оскаржує його в апеляційному порядку, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, рішення суду скасувати та задоволь-нити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги особа, яка подала апеляційну скаргу, мотивує тим, що відповідачка, підписавши власноручно анкету-заяву, підтвер-дила своє ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зо-бов`язалася надалі знайомитися зі змінами до них на сайті банку. Своїм підписом по-зичальниця підтвердила факт виконання банком усіх переддоговірних формальнос-тей. Адвокат Омельченко Є. В. вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні позову в частині стягнення відсотків через непідписання позичальницею Тарифів та Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», оскільки у будь-якому випадку відповідно до статті 1048 ЦК України суд мав би стягнути відсотки за користування кредитом у розмірі облікової ставки Національного Банку України. Крім того до матеріалів справи доданий Паспорт спо-живчого кредиту за програмою «Кредитна картка», де обумовлені усі умови кредиту-вання, строки, процентна ставка. Паспорт кредиту підписаний відповідачкою з вико-ристанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Номер телефону, що використаний для направ-лення одноразового ідентифікатора між сторонами погоджений, саме він зазначений у анкеті-заяві. При цьому представник банку вважає, що судом мала б бути врахована позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, та все ж стягнута заборгованість за кредитом.
Наданим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 28 грудня 2020 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2020 року позивачу понов-лений строк на апеляційне оскарження заочного рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 року. 
Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній мате-ріалами, дослідивши представлені суду докази, дійшла висновку, що апеляційна скар-га підлягає частковому задоволенню. 
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуаль-ного права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясо-ваних обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає указаним вимогам, воно є помилковим, таким, що суперечить фактичним обставинам справи, не враховує усіх норм матеріального права, що регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини, тому це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «А-Банк».
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і об-ґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.
Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 17 квітня 2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, у якій зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правила-ми користування платіжною карткою, основними умовами обслуговування і кредиту-вання, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про на-дання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник до-говору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздру-ківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Умови кредитування, відомості про су-купну вартість кредиту їй роз`яснені і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, прави-лами користування, основними умовами обслуговування і кредитування нею отрима-ний. 
До кредитного договору банк додав паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Ак-цент-Банк», розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms у розділі «Умови та пра-вила».
Відмовляючи у задоволенні позову АТ «А-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що згідно наданої анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання бан-ківських послуг у АТ «А-Банк» у ній вказані лише анкетні дані ОСОБА_1 , без зазначення її бажання отримати в банку будь-яку кредитну картку, її тип, номер, строк дії, намір встановити кредитний ліміт та його бажаний розмір. Не надано дока-зів про встановлений банком ОСОБА_1 кредитний ліміт, видачу їй кредитної картки, списання коштів з відповідного картрахунку в рахунок погашення кредитного ліміту. Доданий до позову паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» суд першої інстанції до уваги не взяв, оскільки дійшов висновку, що у мате-ріалах справи відсутні докази погодження сторонами угоди умов про її підписання відповідачкою за допомогою підтвердження з номера телефону, ідентифікацію такого номера телефону, або за допомогою електронного цифрового чи електронного підпи-су, створення електронного підпису, ідентифікації та реєстрації ОСОБА_1 у ін-формаційно-телекомунікаційних системах для укладення правочину відповідно до За-кону України «Про електронний цифровий підпис». Тобто йдеться про відсутність до-казів підписання ОСОБА_1 паспорта споживчого кредиту. Таким чином суд дійшов висновку, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання бан-ківських послуг в А-Банку та паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» від 17 квітня 2019 року не можуть бути доказами отримання відповідачкою кредиту, а правової підстави виникнення кредитних правовідносин, за якими з 04 лип-ня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 26270,90 гривень, позивач не довів. Надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» суд не вважав складовою кредитного договору, оскільки він не підписаний по-зичальницею, умови кредитування прямо не передбачені в анкеті-заяві відповідачки.
Однак з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог банку у повному обсязі погодитися не можна, він є неправильним, та-ким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють питання побудованих на чинному правочині договірних правовідносин, вимогам на-лежного виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного дого-вору та вимогам ЦК України.
Оскаржуючи заочне рішення від 12 жовтня 2020 року, представник банку ОСОБА_3 звертає увагу, що відповідачка, підписавши анкету-заяву, підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг і згодна з їх умо-вами. Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 підтверджується наданою позивачем банківською випискою, а підписання паспорта кредитування за допомогою одноразо-вого ідентифікатора проведене відповідно до Закону України «Про електронну комер-цію».
З такими доводами апеляційної скарги у певній частині належить погодитися.
Як уже зазначалося, судом встановлено, що 17 квітня 2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських пос-луг в А-Банку, у якій зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основ-ними умовами обслуговування і кредитування, розташова-ними в рекламному бук-леті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укла-дення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту їй роз`яс-нені і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування нею отриманий. 
Банк, звертаючись до суду з даним позовом, надав анкету-заяву від 17 квітня 2019 року про приєднання ОСОБА_1  до Умов та Правил надання банківсь-ких послуг в А-Банку, яка підписана відповідачкою, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», розрахунок заборгованості за договором від 17 квітня 2019 року № SAMABWFC00001998056, а також витяги з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк». Згідно наданого банком розрахунку заборгованість від-повідачки за вказаним кредитним договором станом на 04 липня 2020 року становить 26270,90 гривень, з яких: 17 174,07 гривень - заборгованість за кредитом, 9 096,83 гривень - заборгованість за відсотками.
Між сторонами у справі виник спір з приводу повернення грошових коштів, отри-маних в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичаль-ницею.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вва-жається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належ-ним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивіль-ного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв діло-вого обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’-язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і пого-джені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодав-ства.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, вико-нання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готель-не, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За нормами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого дого-вору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвер-дити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент ( споживач послуг банку ) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Саме такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначають-ся в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропо-зицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру об-лікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються до-говором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої до-мовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родови-ми ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що бу-ли передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. До-говір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення борж-ником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчис-люється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за ко-жен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неус-тойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного за-конодавства.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своє-часно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином у разі укладення кредитного договору проценти за користування по-зиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом ( розмір та під-стави стягнення яких визначаються актами законодавства ) та договірні ( розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі ).
Як слідує з матеріалів цієї цивільної справи, зокрема, з анкети-заяви позичальниці від 17 квітня 2019 року, у ній відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встанов-лення відповідальності у вигляді неустойки ( пені, штрафу ) за порушення зобов`язан-ня, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
АТ «А-Банк», звернувшись в суд з вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту стягнути відсотки за несвоєчасну його сплату. Обґрунтовуючи своє пра-во вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розра-хунку кредитної заборгованості за договором від 17 квітня 2019 року, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміще-ний на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, а також на Паспорт споживчого кредиту, яким визначені в тому числі: пільговий період користування коштами, про-центна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальниці) і банку, відповідальність сторін, зокрема, у вигляді пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та їх роз-міри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому мате-ріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відпові-дачка та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані до-кументи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів узагалі містили умо-ви, зокрема, щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань та саме у зазначених в цих документах, доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг належ-ним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ( банку ), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено постано-вою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року ( провадження № 6-16цс15 ) і не спростовано пози-вачем. За таких обставин, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, подані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна ( ти-пова ) форма, встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Щодо підтвердження розміру погоджених сторонами відсотків згідно паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаного електронним під-писом відповідачки, то слід зазначити, що норми статей 204, 628, 639 ЦК України не забороняють укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних сис-тем, а Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові за-сади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Стат-тею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванад-цятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським ко-дексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укла-дений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначе-ному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками при-рівнюється до укладеного у письмовій формі договору. 
При цьому статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є, зокрема, використання електронного підпису, визначеного цим Законом одноразовим ідентифікатором.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних да-них особою, яка прийняла пропозицію ( оферту ) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору ( стаття третя зазначеного Закону ). 
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до За-кону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного під-пису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.
Учасниками справи не заперечується, матеріалами справи, наразі, не спростову-ється підписання відповідачкою паспорта споживчого кредиту шляхом застосування електронного підпису визначеним Законом одноразовим ідентифікатором із застосу-ванням мобільного номеру телефона. 
Однак зі змісту паспорта споживчого кредиту убачається, що інформація є акту-альною до 01 січня 2019 року, тоді як анкета - заява підписана відповідачкою 17 квіт-ня 2019 року. Отже вказані у Паспорті споживчого кредиту умови кредитування втра-тили чинність, тому такі не можуть бути взяті судом до уваги.
За таких обставин колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для стяг-нення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках в сумі 9 096,83 гривень, зважа-ючи на недоведеність цього розміру заборгованості.
Згідно частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допо-могою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відпо-відати встановленому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Що стосується посилань скаржника в своїй апеляційній скарзі про те, що якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облі-кової ставки Національного банку України, то в даному випадку слід зазначити, що така вимога не була предметом розгляду під час розгляду справи в суді першої інстан-ції, тому відсутні підстави для її розгляду апеляційним судом.
Щодо заборгованості за тілом кредиту, то як слідує із розрахунку, така заборгова-ність становить 17 174,07 гривень. Однак із наданого позивачем розрахунку заборго-ваності, а також виписки по рахунку убачається, що за рахунок тіла кредиту стягу-валася комісія банку, розмір якої сторонами не узгоджувався, а також щомісячний платіж за кредитним договором «Розстрочка» від 17 квітня 2019 року № ANW2R0217450045022. Тим самим збільшувався розмір заборгованого тіла кредиту. З матеріалів справи не убачається домовленості сторін про таке списання коштів, та й взагалі укладення відповідачкою договору за вказаних умов. За даними розрахунку та виписки по рахунку за рахунок тіла кредиту була погашена комісія на суму 435,00 гривень та списані щомісячні платежі за кредитним договором «Розстрочка» від 17 квітня 2019 року № ANW2R0217450045022 на суму 7539,07 гривень, тобто в загаль-ному сума становить 7974,07 гривні.
Таким чином простим математичним розрахунком доводиться, що відповідачкою не було погашено тіло кредиту у розмірі 9 200,00 гривень ( 17 174,07 - 7 974,07 = 9200,00 ), що фактично отримані відповідачкою та які підлягають стягненню з неї на користь банку. 
Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за ре-зультатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішен-ня повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухва-лення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невід-повідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матері-ального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосу-ванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» ад-воката Омельченка Євгена Володимировича задоволити частково.
Заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитний догово-ром скасувати.
Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного това-риства «Акцент-Банк», код ЄДРПОУ 14360080, рах. № НОМЕР_2 ( для пога-шення заборгованості ), МФО № 307770, м. Дніпро, вул. Батумська, 11 у погашення кредитної заборгованості за договором від 17 квітня 2019 року № SAMABWFC00001998056 станом на 04 липня 2020 року в сумі 9 200,00 ( дев`ять тисяч двісті гривень 00 коп. ), у відшкодування сплаченого судового збору при звер-ненні в суд на рахунок банку № НОМЕР_3 735,70 гривень ( сімсот тридцять п`ять гривень 70 коп. ) та 1 103,55 гривні ( одна тисяча сто три гривні 55 коп. ) у від-шкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
У решті позовних вимог Акціонерному товариству «Акцент-Банк» відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є оста-точною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

С. Г. Копаничук