ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

12 січня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/3688/20
Головуючий у першій інстанції - Деркач О. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/230/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Харечко Л.К.,
суддів:  Губар В.С., Онищенко О.І.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2020 року у складі судді Деркача О.Г., повний текст якого складений 11 серпня 2020 року у м. Чернігові,

                                У С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 23.08.2011 в розмірі 135 559,81 грн та судових витрат в сумі 2 102,00 грн, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач 23.08.2011 звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 23.08.2011, згідно з якою отримала кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
При підписанні анкети - заяви ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідачка ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом останньої, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом Банку про їх затвердження.
Як вказував АТ КБ «ПриватБанк», він свої зобов`язання виконав, надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором. Проте ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору та ст. ст. 526, 527, 1054  ЦК України своїх зобов`язань не виконала, не повернула своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим, станом на 31.03.2020 утворилась заборгованість у розмірі 361 858,07 грн, яка складається з:
4 740,00 грн - заборгованість за тілом кредиту;
353 912,08 грн - загальний залишок заборгованості за відсотками;
3 205,99 грн - нарахована пеня;
0,00 грн - комісія.
Також позивач зазначав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь - яку частину суми заборгованості за кредитом, тому, просив стягнути борг в сумі 135 559,81 грн, з яких: 4 740,00 грн - заборгованість за кредитом, 130 819, 81 грн - заборгованість за відсотками за період з 23.08.2011 по 30.12.2018.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.08.2011 в сумі 4 740,00 грн та судові витрати в розмірі 73,57 грн. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, задовольнивши позовні вимоги Банку у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на підтвердження позовних вимог позивачем до апеляційної скарги додається довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписана відповідачкою 23.08.2011, в якій викладені основні умови кредитування, зокрема, базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь - якому з грошових зобов`язань, передбачених договором. Зазначений доказ не було подано до суду першої інстанції, оскільки про підстави відмови в частині позовних вимог та необхідність надання додаткових доказів для підтвердження таких позовних вимог стали відомі останньому після отримання копії оскаржуваного рішення.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачкою не подавався.
Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», а саме стягнення заборгованості за кредитом, сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, сформульовану Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), виходив з того, що надані позивачем разом з позовом Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 
З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.
Судом встановлено, що 23.08.2011 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В даній заяві відповідачкою заповнено розділи щодо її паспортних даних, місця проживання, сімейного стану та роду занять (а. с. 24).
У тексті вказаної заяви зазначено, що її підписанням ОСОБА_1 згодна із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася з і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку та зобов`язується виконувати зазначені Умови та Правила, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.  
Банком додано до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг без зазначення дат, які відповідачем не підписані (а. с. 25, 26 - 49).
Згідно з довідкою Банку (а. с. 23) 23.08.2011 ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 02/15; 28.05.2013 було надано картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 08/16; 28.05.2013 вона отримала кредитну картку № НОМЕР_3 зі строком дії до 09/16; 18.09.2013 отримала картку № НОМЕР_4 зі строком дії до 03/17; 06.09.2013 відповідачка отримала картку № НОМЕР_5 зі строком дії до 05/17.
Також, надана позивачем довідка вказує на те, що умови кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , 06.09.2013, 09.09.2013, 23.09.2013, 15.10.2013, 16.01.2020 були змінені (а. с. 22).
З виписки по рахунку відповідачки за період з 23.08.2011 по 29.02.2020 вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами (а. с. 14 - 21).
На підтвердження заявленої Банком у позові заборгованості відповідачки до позову додано відповідний розрахунок станом на 31.03.2020, згідно з яким розмір заборгованості становить 361 858,07 грн, яка складається з: 4 740,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 353 912,08 грн - загальний залишок заборгованості за відсотками; 3 205,99 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - комісія (а. с. 6 - 13).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.
У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Анкета-заява від 23.08.2011, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить даних щодо визначеного розміру кредитного ліміту та процентної ставки, умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складову його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD») та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені: пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші положення та умови.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, надані позивачем докази не дають підстав для висновків про відсутність існування між сторонами взаємних прав та обов`язків, проте і не підтверджують належного погодження між сторонами умов кредитування, адже як вбачається з матеріалів справи, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідачки.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справах № 481/1243/16-ц, № 175/4634/15-ц, № 330/1607/16-ц.
Підстав відступити від вказаних правових висновків під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з наданими позивачем разом з позовом Витягом з Умов було ознайомлено відповідачку, яка при цьому погодилась з ними, підписуючи Заяву та, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані останній Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Беручи до уваги наведені норми чинного законодавства, правові позиції Великої Палати Верховного Суду, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, Новозаводським районним судом м. Чернігова вірно відмовлено у стягненні заборгованості за відсотками.
На підтвердження заявленої вимоги в цій частині позивачем до письмових пояснень, поданих до апеляційної скарги, було додано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка була підписана ОСОБА_1 23.08.2011, в якій, крім іншого, зазначені тип та розмір процентних ставок, штраф за порушення строків платежів та його розміри.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
        Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати суду докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 2, 4, 5, 8 статті 83 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За відсутності поважних причин неподання нового доказу до суду першої інстанції апеляційний суд не має права досліджувати цей доказ, поданий позивачем в апеляційній інстанції (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 638/13998/14-ц, аналогічний правова позиція Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 458/867/15-ц).
Банком не було подано до суду першої інстанції довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписану Дуденок А.В. 23.08.2011, а її неподання позивач обґрунтовував тим, що про підстави відмови в частині позовних вимог про стягнення процентів та необхідність додання додаткових доказів для підтвердження таких позовних вимог стали відомі йому після отримання копії оскаржуваного рішення.
На думку апеляційного суду, зазначене не є тими об`єктивними обставинами, що перешкоджали та унеможливлювали подати вказаний доказ до суду першої інстанції у встановлені процесуальним законом строки, а тому за відсутності поважних причин неподання нового доказу в апеляційного суду відсутні підстави для його дослідження.
Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 153/1334/16-ц, висновки якого, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, підлягають застосуванню під час розгляду даної справи, до уваги колегією суддів не сприймаються, оскільки, у справі, яка переглядалась Верховним Судом позивач надавав суду першої інстанції анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та довідку про умови кредитування з використанням кредитки, а до суду апеляційної інстанції надав додаткові докази у вигляді виписки з особового рахунку клієнта та довідки про зміну умов кредитування. 
У спорі, який є предметом розгляду даної цивільної справи, АТ КБ «ПриватБанк» при поданні позову не надав жодного доказу, який би підтверджував його позовні вимоги, як це передбачено статтями 12, 81, 83 ЦПК України, зокрема, належне погодження сторонами усіх умов кредитування. У випадку своєчасного надання усіх належних та підтверджуючих обставини справи доказів, як це передбачено процесуальним законодавством, суд розглянув би та вирішив й інші заявлені вимоги, застосовуючи при цьому, принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.
За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають.
Судом першої інстанції рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                         П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                 Судді: