ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 березня 2021 року           справа №415/7608/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В.,  Сіваченка І.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 січня 2021 року  у справі  № 415/7608/20 (головуючий І інстанції Калмикова Ю.О.)   за позовом    ОСОБА_1   до   Інспектора взводу сто другої роти сто шостого батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Вороніна Дениса Євгеновича  про   скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- 

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №516444 від 07.12.2020, винесену поліцейським взводу сто другої роти сто шостого батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Вороніним Денисом Євгеновичем, про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122, ст.126, ч. 1 ст. 36 КУпАП. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07 грудня 2020 року відносно нього поліцейським взводу сто другої роти сто шостого батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, рядовим поліції Вороніним Денисом Євгенійовичем було винесено постанову серії ДП18 № 516444, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП з застосуванням ст. 36 КупАП накладено штраф у розмірі 425 грн. Відповідно до вказаної постанови, позивач 07.12.2020 о 16 годині 59 хвилини керував транспортним засобом Chevrolet Niva, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Менделєєва, 41, в м. Рубіжне і порушив вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» та на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушив п. 8. 4. в. та п. а п. 2.4 ПДР України.
Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказані порушення, а також дії відповідача під час її винесення є незаконними, протиправними та необґрунтованими.
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 14 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою,в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Поліцейський не має права вимагати у водія посвідчення, якщо у нього немає доказів про правопорушення. 
Будь-якої інформації з приводу того, що водій порушив вимогу дорожнього знаку 3.21 (В`їзд заборонено» на відео зафіксовано не було. 
Позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції. 
Судом не було враховано, що відповідач не надав відзив на позовну заяву. 
Судом першої інстанції було порушено процедури прийняття до дослідження доказів. 
Надані відповідачем відеозаписи є неналежними та недопустимими доказами, оскільки не відображають відомостей про вчинення правопорушення, а лише містять процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови. 
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 516444 від 07.12.2020 року, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом Chevrolet Niva, номерний знак НОМЕР_1 , 07.12.2020 р. о 16 годині 59 хвилини у м. Рубіжне по вул. Менделєєва, 41, не виконав вимоги дор. знаку 3.21 В`їзд заборонено та не пред`явив для перевірки посвідчення водія про право на керування ТЗ, чим порушив п. 8.4 в, 2.4 а ПДР України та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст 36 КУпАП.
Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 516444 від 07.12.2020 року незаконною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 36 КУпАП.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху України , відповідачем надані належні, допустимі та достатні докази, в зв`язку  з чим постанова відповідача відповідає вимогам закону. Натомість, доводи позивача є необґрунтованими  та спростовуються матеріалами справи. 
Оцінка суду.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За приписами ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частинами 2, 4 вказаної статті визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 статті 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановлено законом.
Крім того, за приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 516444 від 07.12.2020 року, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Chevrolet Niva, номерний знак НОМЕР_1 , 07.12.2020 р. о 16 годині 59 хвилини у м. Рубіжне по вул. Менделєєва, 41, не виконав вимоги дор. знаку 3.21 В`їзд заборонено та не пред`явив для перевірки посвідчення водія про право на керування ТЗ, чим порушив п. 8.4 в, 2.4 а ПДР України та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст 36 КУпАП.
Судом апеляційної інстанції досліджено надані відповідачем відеоматеріали та встановлено, що з даних відеозапису місця події неможливо об`єктивно встановити факт того, що позивач порушив вимогу дорожнього знаку 3.21 (В`їзд заборонено).
Крім того, відеозапис також не містить достеменних відомостей, що саме автомобіль позивача під його керуванням здійснює проїзд перехрестя, оскільки не можливо встановити державний номерний знак та марку автомобіля.
При цьому, суд також не знайшов підтвердження факту порушення позивачем ч.1 ст. 126 КУпАП щодо ненадання працівнику поліції для перевірки посвідчення водія, оскільки на відео не зафіксованої такої відмови позивача. Натомість, як зазначає позивач посвідчення поліцейському від пред`являв. Беззаперечних доказів на спростування такого твердження позивача відповідачем не надано. 
Суд вважає необґрунтованими висновок суду першої інстанції щодо того, що позивачем при розгляді цієї справи не було доведено невинуватості про адміністративне правопорушення, оскільки процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.
Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), суд апеляційної інстанції вважає, що факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.
Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).
З урахуванням викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення є недоведеним.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №516444 від 07.12.2020 року.
Враховуючи викладене, суд вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, оскільки позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, тому постанова серії ЕАМ №3141139 від 15.09.2020 року  про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.
Предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, тому судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Відповідно до частини першої та шостої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (…)
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі викладеного підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Луганській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1101,40 грн (а.с.1,47)
Керуючись ст. ст. 286, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 січня 2021 року  у справі  № 415/7608/20 – задовольнити. 
Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 січня 2021 року  у справі  № 415/7608/20 – скасувати. 
Позов ОСОБА_1   до   Інспектора взводу сто другої роти сто шостого батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Вороніна Дениса Євгеновича  про   скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити. 
Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №516444 від 07.12.2020, винесену поліцейським взводу сто другої роти сто шостого батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Вороніним Денисом Євгеновичем, про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122, ст.126, ч. 1 ст. 36 КУпАП – скасувати. 
Справу про адміністративне правопорушення - закрити.
Стягнути з Управління патрульної поліції у Луганській області (код ЄДРПОУ 40108646) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1   (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1101 (одна тисяча сто одна) грн. 40 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 01 березня 2021 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлено 01 березня 2021 року.

Головуючий                                                                                                     І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                               А.В. Гайдар

                                                                                                                І.В. Сіваченко