СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2021 р.                                                                     Справа № 922/613/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Зубченко І.В. , суддя  Медуниця О.Є. 

за участі секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,
за участі представників: 
прокурора - Горгуль Н.В., службове посвідчення №057317 від 09.10.2020,
позивача - не з`явився,
відповідача - Ісачкін Е.А., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН № 5326 від 26.12.2018; довіреність б/н від 29.12.2020,
1-ої третьої особи - не з`явився,
2-ої третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, м. Харків, (вх. №3314 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2020 (повне рішення складено 30.10.2020, суддя Ємельянова О.О.) у справі № 922/613/19 
за позовом Першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, м. Первомайський, Харківська обл., в інтересах держави, в особі Грушинської сільської ради, с. Грушине, Первомайський район, Харківська область, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Первомайська районна державна адміністрація Харківської області, Харківська область, м. Первомайський, Харківська обл., 
3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області, м. Первомайський, Харківська обл., 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест", с. Грушине, Первомайський район, Харківська обл.,
про скасування державної реєстрації; зобов`язання повернути земельну ділянку, -

                                           ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року Перший заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Грушинської сільської ради звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 6,9075 га з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143, за Договором оренди укладеному між Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест", номер запису про інше речове право 183224955 здійснено 28.02.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Орільткалатінвест" (код ЄДРПОУ 35027361) передати за актом прийому-передачі Грушинській сільській раді Первомайського району Харківської області земельну ділянку площею 6,9075 га з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, міститься запис про реєстрацію договору оренди землі, укладеного між Первомайською районною державною адміністрацією та ТОВ "Орількалатінвест" від 25.12.2008, однак, після оформлення права комунальної власності на цю земельну ділянку зобов`язання за договором оренди землі припинились. Також прокурор зазначив, що Грушинська сільська рада Первомайського району Харківської області обмежена в  реалізації передбаченого статтею 319 Цивільного кодексу України права вільно розпоряджатися земельною ділянкою, що є підставою для звернення органу прокуратури з даним позовом.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.07.2019 у справі  № 922/613/19 у задоволенні позову Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Грушинської сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" - відмовлено з посиланням на те, що нормами чинного законодавства України і умовами договору оренди не передбачено такої підстави для розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку, як зміна власника земельної ділянки, Закон України "Про оренду землі" передбачає збереження орендних відносин при переході права власності на земельну ділянку. Місцевим господарським судом також зазначено, що Грушинська сільська рада Первомайського району Харківської області не позбавлена права скористатися набутими правами комунальної власності на означену земельну ділянку у відповідності до статті 770 Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду землі" шляхом укладання додаткової угоди, після чого повноважно запропонувати орендарю, при наявній необхідності, переглянути умови договору, в тому числі розмір орендної плати у порядку, визначеному чинним законодавством.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 у справі  № 922/613/19апеляційну скаргу   прокуратури Харківської області залишено без задоволення.Рішення господарського суду Харківської області від 01.07.2019 у справі №922/613/19 залишено без змін.
Постанова мотивована тим, що спір про скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї самої земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак наявність запису про право оренди за відповідачем на спірну земельну ділянку права власності позивача на цю земельну ділянку не порушує. Сільська рада як власник земельної ділянки вчиняє дії щодо заміни орендодавця у чинному договорі оренди земельної ділянки, укладеному із відповідачем; сторонами були узгоджені умови договору оренди земельної ділянки щодо орендної плати і строку дії, а отже, рада відповідно до положень статті 770 ЦК України і Закону України "Про оренду землі" на власний розсуд реалізує свої права власника земельної ділянки.
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15.01.2020 року касаційну скаргу Прокурора Харківської області задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 року та рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2019 року у справі №   922/613/19 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова касаційної інстанції мотивована тим, що судам попередніх інстанцій під час розгляду справи слід було з`ясувати питання чинності договору оренди спірної земельної ділянки, укладеного між Первомайською РДА та ТОВ "Орількалатінвест", з огляду на положення статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Таким чином, знайшли часткове підтвердження доводи скаржника щодо неправильного застосування судами норми права, а саме статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Суди попередніх інстанцій зосередилися на встановленні наявності чи відсутності порушеного права, а також розгляді справи по суті, проте не встановили, чи призведе заявлений прокурором спосіб захисту, а саме зобов`язання ТОВ "Орільткалатінвест" передати за актом прийому-передачі Грушинській сільраді земельну ділянку, відновленню права позивача.
Рішенням господарського суду Харківської області від 20.10.2020 у справі № 922/613/19 у позові відмовлено.
Заступник керівника Харківської обласної прокуратури, м. Харків, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та недотримання процесуального права, неповне дослідження обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2020 у справі № 922/613/19 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов прокурора в повному обсязі. Одночасно, в апеляційній скарзі, заявник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення.
01.12.2020 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи № 922/613/19 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В.,             суддя Зубченко І.В., суддя Радіонова О.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, м. Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2020 у справі № 922/613/19 залишено без руху. Надано апелянту десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме подати до Східного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у встановленому відповідним законодавством порядку та розмірі. Роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка подала апеляційну скаргу.
З метою усунення недоліків, визначених ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху від 07.12.2020, від скаржника на адресу Східного апеляційного господарського суду 07.12.2020 надійшов лист (вх. № 12107) про усунення недоліків з доданим платіжним дорученням № 2883 від 24.11.2020 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2020 у справі № 922/613/19 у розмірі 5  763,00 грн. Тобто, з наданих скаржником документів вбачається, що останнім усунуто недоліки поданої ним апеляційної скарги.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 поновлено Заступнику керівника Харківської обласної прокуратури, м. Харків, пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2020 у справі № 922/613/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, м. Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2020 у справі № 922/613/19. Встановлено строк до 28.12.2020 включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії та доданих до нього документів іншій стороні у справі в порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України. Встановлено учасникам справи строк до 28.12.2020 включно для подання до Східного апеляційного господарського суду заяв та клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, м. Харків, з доказами надіслання їх копій іншим учасникам справи. Зупинено дію рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2020 у справі № 922/613/19.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2020 визначено склад колегії суддів: Гребенюк Н.В. - головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Зубченко І.В., Медуниця О.Є.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2020 призначено справу № 922/613/19 до розгляду на "21" січня 2021 р. о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 117. Повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 23.02.2021.
23.02.2021 прокурор в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду скасувати та задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свою позицію по справі, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
        Позивач та треті особи, які належним чином повідомлені  про дату, час та місце судового заідання представників  не направили, про причини неявки суд не повідомили. 
Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на наявність достатніх матеріалів для розгляду справи, враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, дотримуючись визначеного  ст. 273 ГПК України строку розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами у відсутність представника позивача.
Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як зазначає прокурор, 11.12.2008 року Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області прийнято рішення про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки  земельних ділянок (невитребуваних паїв) для передачі в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю  "Орількалатінвест"  із земель колишнього КСП "1-е Мая" в межах Гришинської сільської ради (т. 1 ,а.с. 30).
24.12.2008 року Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області прийнято розпорядження №752, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок (паїв) Товариства з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" в межах Грушинської сільської ради. 
Пунктом 2 зазначеного розпорядження надано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (категорія земель - землі сільськогосподарського призначення) нерозподілені (невитребувані громадянами) паї, терміном на 25 років (при витребуванні паю - на строк до моменту отримання громадянином державного акту на право власності на земельну ділянку), загальною площею 169, 8761 га, у тому числі земельну ділянку під №90 площею 6, 9075 га (т 1, а.с. 29).
25.12.2008 року між Первомайською районною державною адміністрацією (орендодавець, 3-я особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" (орендар, відповідач) було укладено договір оренди земельної ділянки. 
Вказаний договір зареєстрований в Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр ДЗК" при Державному комітеті України по земельних ресурсах" 07.02.2009 року за №040968000016 (т. 1, а.с. 27-28).
Згідно з пунктом 7 договору сторони погодили, що договір укладено на 25 років (при витребуванні паю - на строк до моменту отримання громадянином Державного акту на право власності на земельну ділянку) (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою) (т. 1, а.с. 27).
Відповідно до пункту 1 договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення - нерозподілений (не витребуваний громадянином) пай для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в територіальних межах Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області.
Пунктом 2 договору сторони погодили, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6, 9075 га, в тому числі рілля 6, 9075 га.
Відповідно до пункту 31 договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.
Згідно пункту 32 договору, дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 33 договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно пункту 34 договору, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (т. 1, а.с. 28).
Відповідно до пункту 35 договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
07.02.2009 року було складено акт передачі та прийому земельної ділянки в натурі. Згідно з актом Товариство з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" прийняло в натурі, на місцевості, земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 6, 9075 га (т. 1, а.с. 31).
Як зазначає прокурор, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0196418 на ім`я ОСОБА_1 , виданого на підставі рішення Первомайської районної державної адміністрації від 08.05.1997 року № 283, останній надано право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності колишнього КСП "1-е Мая", розміром 6, 62 умовних кадастрових гектарів, що розташована в територіальних межах Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області (т. 1, а.с. 47).
Також прокурор у позовній заяві зазначає, що земельна ділянка (не витребуваний пай) із земель колишнього КСП "1-е Мая" згідно з проведеним жеребкуванням номерів паїв для кожного окремого власника сертифікату на право на земельну частку (пай) в територіальних межах Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області була розподілена ОСОБА_1 під №90.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14.11.2013 року у справі №632/3441/13ц встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавиця ОСОБА_1 , що вбачається з копії запису акта про смерть №17    від 21.09.1998. Спадкоємці як за заповітом, так і за законом на спадщину померлої або відсутні, або не прийняли спадщину, а строк у один рік після відкриття спадщини минув. З огляду на зазначене, судом було задоволено заяву Первомайського міжрайонного прокурора Харківської області, подану в інтересах держави в особі Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області; вирішено визнати відумерлою спадщину ОСОБА_1 , що складається з права на земельну частку (пай), площею 6, 62 умовних кадастрових гектарів вартістю 145 092, 39 грн. та передати її у власність територіальної громади Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області (т. 1, а.с. 50).
Рішенням Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області ХХІІІ сесії VI скликання від 13.12.2013 року на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду від 14.11.2013 року, прийнято у власність територіальної громади земельну частку (пай), яка залишилася після смерті ОСОБА_1 , розміром 6, 62 га (т. 1, а.с. 49).
Листом від 11.08.2014 року № 172/02-20 Грушинська сільська рада звернулась до Первомайської райдержадміністрації про прийняття розпорядження щодо припинення права користування та розірвання договорів оренди на земельні ділянки, зокрема (паї) № НОМЕР_1 площею 6,9075 гр (т. 1, а.с. 51).
Згідно з пунктом у 1 розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області від 19.09.2014 року № 401, вирішено припинити право користування та розірвати договір оренди земельної ділянки б/н (не витребуваний пай № 90 площею 6, 9075 га, кадастровий номер 6324582500:03:000:0143), укладений 25.12.2008 року між Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" (зареєстрований в Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.02.2009 року за №040968000016) (т. 1, а.с. 46-47).
Юридичному сектору апарату райдержадміністрації вказано підготувати угоди про розірвання договору (пункт 3 розпорядження).
Пунктом 4 розпорядження рекомендовано Товариству з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" в місячний термін подати угоди на державну реєстрацію відповідно до вимог чинного законодавства України; після проведення державної реєстрації угод в п`ятиденний термін, повернути земельні ділянки, право оренди яких припиняється, у стані не гіршому, порівняно з тим, у якому їх було одержано в оренду, згідно акту приймання-передачі.
24.11.2014 року Грушинською сільською радою на адресу Первомальської райдержадміністрації направлено лист № 214/07-20 у якому останній просив повідомити, на якій стадії знаходяться додаткові угоди щодо припинення користування та розірвання договору оренди земельної ділянки (паю) № 90 площею 6,9075 га. (т. 1, а.с. 44).
22.01.2015 року Первомайська районна державна адміністрація на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" листом № 03-22/233 направила проект угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки від 25.12.2008 року для підписання та повернення на адресу райдержадміністрації для здійснення заходів з державної реєстрації такої угоди (т. 1, а.с. 43). 
26.01.2015 року Первомайською районною державною адміністрацією на адресу Грушинської сільської ради направлено лист № 03-20/258 у якому зазначено, що були підготовлені та направлені на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" угоди про розірвання договорів оренди. Проте, до цього часу на адресу Первомайської районної державної адміністрації підписані угоди не поверталися (т. 1, а.с. 45).
28.02.2015 року державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про інше речове право: 18324955 про оренду вказаної земельної ділянки відповідно до договору оренди землі від 25.12.2008 року, сторони: Первомайська районна державна адміністрація Харківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" (т. 1, а.с. 33-36).
28.10.2015 року Первомайська районна державна адміністрація листом № 03-22/3430 повторно направлено  адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" проект угоди про розірвання договору оренди (т. 1, а.с. 42).
Розпорядженням Первомайської районної державної адміністрації від 19.12.2016 № 565 передано у власність територіальної громади Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області земельну ділянку площею 6, 9075 га з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143 (категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя - рілля), яка розташована за межами населених пунктів на території Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області (т. 1, а.с. 37).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 22.12.2016 року Грушинською сільською радою Первомайського району Харківської області зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143 площею 6, 9075 га (т. 1, а.с. 33).
Листом від 28.12.2016 року за № 02-20/376 Грушинська сільська рада повідомила Первомайську районну державну адміністрацію, що земельна ділянка площею 6, 9075 га з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143 зареєстрована як  комунальна власність територіальної громади Грушинської сільської ради. Для подальшого переоформлення права оренди на земельну ділянку комунальної власності необхідно розірвати договір оренди, укладений між Первомайською райдержадміністрацією Харківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" (т. 1, а.с. 38).
Листом від 28.12.2016 року за № 02-20/377 Грушинська сільська рада повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест", що земельна ділянка площею 6, 9075 га з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143 зареєстрована як  комунальна власність територіальної громади Грушинської сільської ради. У зв`язку із чим, необхідно розірвати договір оренди (т. 1, а.с. 40).
19.01.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" на адресу Грушинської сільської ради та Первомайської районної державної адміністрації направило лист, вих. № 22 у якому зазначило, що у пункті 35 договору оренди вказано, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору (т. 1, а.с. 41).
30.01.2017 року Первомайською районною державною адміністрацією на адресу Грушинської сільської ради направлено лист за № 03-20/360, вякому зазначено, що у райдержадміністрації відсутні правові підстави для зміни умов або розірвання договору оренди земельної ділянки. Тому, на даний час, договір оренди продовжує діяти на тих умовах, на яких він був укладений. При цьому, згідно з чинним законодавством, кошти у вигляді орендної плати за договором надходять до місцевого бюджету за місцем розташування земельної ділянки (т. 1, а. с. 39).
В обґрунтування звернення із відповідним позовом до суду, прокурор зазначає, що в ході вивчення питання правомірності використання земель сільськогосподарського призначення на території Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області встановлено порушення вимог земельного законодавства, які потребують втручання прокурора. Так, Грушинська сільська рада Первомайського району Харківської області, як орган місцевого самоврядування та власник земельної ділянки, обмежилася лише направленням листів сторонам договору оренди землі та не вжила будь-яких заходів позовного характеру, всупереч вимог діючого законодавства, виходячи з необхідності вирішення проблем суспільного значення, питання про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та повернення її власнику в судовому порядку не ставилося, що є на думку прокурора, неналежним захистом інтересів держави органом владних повноважень. У зв`язку із чим, на думку прокурора, наявні підстави для здійснення ним представництва та звернення до суду за захистом інтересів держави, оскільки відповідний суб`єкт владних повноважень, хоч і усвідомлював порушення інтересів держави та мав відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертався. Також зазначає, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрацію договору оренди землі, укладеного між Первомайською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю  "Орількалатінвест" від 25.12.2008 року на теперішній час не скасовано, незважаючи на те, що після оформлення права комунальної власності на землю зобов`язання за договором оренди землі припинилися відповідно до чинного законодавства. Тому існування спірного договору порушує інтереси держави, як власника, а саме: Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області в частині реалізації передбаченого статтею 319 Цивільного кодексу України права вільно розпоряджатися нею через уповноважений орган місцевого самоврядування і є підставою для втручання органів прокуратури. 
Вищевказані обставини, стали причиною звернення прокурора із відповідним позовом до суду.
Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, Постанови Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 15.01.2020 року,  суд виходить з наступного.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Як вбачається із матеріалів справи 922/613/19, предметом спору є скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 6,9075 га з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143 за  Договором оренди укладеним між Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест", номер запису про інше речове право 183224955 здійснено 28.02.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та  зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Орільткалатінвест" (код ЄДРПОУ 35027361) передати за актом прийому-передачі Грушинській сільській раді Первомайського району Харківської області земельну ділянку площею 6,9075 га з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143.
Частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки і набуття нею статусу об`єкта цивільних прав пов`язується законодавством з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Згідно частини 3 статті 2 Земельного кодексу України, об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі, на земельні частки (паї).
З аналізу вищевикладених норм слідує, що земельна ділянка - це частина земної поверхні, межі якої установлені, а права оформлені у встановленому порядку, натомість земельний пай - це умовна частка землі, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначено в умовних кадастрових гектарах, і права на яку посвідчуються сертифікатом на право безоплатної приватизації земельної ділянки.
Відповідно до частин 2, 3 статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. 
Згідно із частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 Земельного кодексу України.
При цьому порядок паювання земель та виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) установлено відповідно Указом Президента України від 08.08.1995  року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" і Законом України від 05.06.2003 року № 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".
Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.
Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, cільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, cільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно з пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України №122 від 04.02.2004 року "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.
Правовий режим земельної частки (паю) врегульований також у   Земельному кодексі України, чинному з 01.01.2002 року. Відповідно до   статті 25 цього Кодексу   під час приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Зазначеним особам гарантується право отримати на підставі свого земельного паю земельну ділянку в натурі (на місцевості). Обчислення розміру земельної частки (паю) здійснюється шляхом поділу сільськогосподарських угідь, які підлягають приватизації, на кількість осіб, які мають право на приватизацію. Вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток зазначених осіб є однаковими.
Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначає   Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".
Згідно зі   статтею 2 цього Закону,   основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом      порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів (частина 2   статті 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)").
Статтею 7 цього Закону   визначено, що у проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень (обтяжень) у використанні земельних ділянок, у тому числі земельних сервітутів.
У разі необхідності в проектах землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) здійснюється перерахунок розміру в умовних кадастрових гектарах та вартості земельної частки (паю).
Відповідно до   статті 9 цього Закону   встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно зі   статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)",   нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.
З огляду на вищевикладене, статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"    визначено  можливість користування на правах оренди нерозподіленими (невитребуваними) земельними ділянками, проте виключно до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності.
Зазначена норма є імперативною, а тому її застосування залежить виключно від факту набуття права власності власниками земельних часток (паїв) і не залежить від домовленостей сторін договору.   
Як зазначає прокурор в обґрунтування позовних вимог, 25.12.2008 року між Первомайською районною державною адміністрацією (орендодавець, 3-я особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" (орендар, відповідач) було укладено договір оренди земельної ділянки (т. 1, а.с. 27-28).
Відповідна умова міститься також і в договорі оренди, зокрема у пункті 7 де зазначено,  що договір укладено на 25 років (при витребуванні паю - на строк до моменту отримання громадянином Державного акту на право власності на земельну ділянку) (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою) (т. 1, а.с. 27).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 22.12.2016 року Грушинською сільською радою Первомайського району Харківської області зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143 площею 6, 9075 га (т. 1, а.с. 33).
Отже, на думку прокурора, з моменту реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143 площею 6,9075 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Грушинською сільською радою Первомайського району Харківської області, спірна земельна ділянка втратила статус невитребуваного паю  в силу статей 11, 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", статей 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, статей 90, 122, 125, 126 Земельного кодексу України, отже і припинилися зобов`язання за укладеним договором оренди землі відповідно до чинного законодавства. 
Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що укладання договору оренди земельної ділянки із земель комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Проте Грушинська сільська рада, як власник земельної ділянки, позбавлена права провести земельні торги, відповідно до вимог статті 124 Земельного кодексу України щодо спірної земельної ділянки. 
У зв`язку із чим, прокурор порушуючи питання про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки зазначає, що ця вимога є наслідком припинення договору оренди та неправомірності використання відповідачем  земельної ділянки комунальної власності.
Статтею 13 Закону України "Про оренду землі"   передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі   статтею 125 Земельного кодексу України   право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються   Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього   Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина 2   статті 3 цього Закону).
Згідно з частиною 4   статті 18 цього Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Частиною 1   статті 27 цього Закону   визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування   земельною ділянкою та договорів оренди землі, яка була чинною до 23.08.2013 року, право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом: - на право власності на земельну ділянку; - на право постійного користування земельною ділянкою. 
Проте, з 01.01.2013, з набранням чинності   Законом України      "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України", державні акти на право приватної власності на землю (земельну ділянку) або на право постійного користування землею не видаються, а факти набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельну ділянку, вносяться до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З аналізу вищевикладених норм, вбачається, що з 01.01.2013 право оренди земельних ділянок, у тому числі і невитребуваних паїв, припиняється з моменту внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за власником.
Особливістю договору оренди земельного   паю   є й те, що йдеться не про володіння, користування та розпорядження конкретною земельною ділянкою, яку виділено на місцевості, а про право на земельну ділянку, адже сама ділянка перебувала в загальному масиві ділянок, що виділялися учасникам колективного сільськогосподарського підприємства.І хоча власник сертифікату, тобто орендодавець, за договором оренди земельного   паю,   не має повноважень власника щодо конкретної земельної ділянки, стосовно якої укладається договір, за договором оренди   паю,   до орендодавця фактично переходить право користування частиною земної поверхні, яка відповідає орендованому   паю,   у межах загального масиву невизначених земельних ділянок, який становить собою землі відповідного колективного сільськогосподарського підприємства, що підлягають розпаюванню на місцевості як земельної ділянки.Не можна стверджувати, що після розпаювання загального масиву невизначених земельних ділянок на місцевості і виділення в натурі земельної ділянки, що відповідає орендованому   паю,   відповідна частина земної поверхні, якою користується орендар, зникає, відбувається лише зміна її правового статусу.
У пункті 56 постанови від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376 цс 18) Велика Палала Верховного Суду дійшла висновку про те, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. 
Таким чином, зміна правового статусу частини земної поверхні, що використовується орендарем на підставі відповідного договору оренди   паю,   шляхом її визначення на місцевості як земельної ділянки, не свідчить про знищення предмета оренди як можливої підстави для вимоги про розірвання договору оренди.І хоча частина друга статті 637 ЦК України передбачає можливість врахування у разі тлумачення умов договору також типових умов (типових договорів), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови, у силу прямих приписів частини другої статті 630 та частини другої статті 7 ЦК України виключається застосування типових умов, якщо вони суперечать домовленостям сторін або актам цивільного законодавства.
Хоча сторони прямо не домовилися про порядок переукладення договору оренди   паю   на договір оренди землі, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 01.09.2020 у справі № 233/3676/19  вважає, що використане словосполучення "переукладення договору", яке вживається сторонами в договорі оренди   паю   та законодавцем у частині другій розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі", слід розуміти як укладення нового договору на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), з урахуванням відповідних змін, що вимагаються в частині предмету оренди відповідно до правового статусу виділеної на місцевості земельної ділянки, так і внесення змін до договору оренди земельної частки (паю) з метою його приведення в частині предмета оренди у відповідність з правовим статусом виділеної на місцевості земельної ділянки. Інші умови договору оренди, за виключенням необхідних змін в частині предмета оренди, можуть бути змінені виключно у випадках, передбачених самим договором або за домовленістю сторін.
Так, виділення земельної ділянки в натурі та набуття права власності на неї жодною мірою не впливає на дійсність договору оренди земельної частки (паю) та не перешкоджає виконанню цього договору. Виділення земельної ділянки в натурі також не може бути обставиною, що є підставою для розірвання договору відповідно до статей 651, 652 ЦК України, зокрема, "істотною зміною обставин". Виділення земельної ділянки в натурі не лише не обумовлена причинами, які заінтересована сторона (орендодавець) не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості і обачності (пункт 2 частини другої статті 652 ЦК України), а є прямим наслідком свідомих дій цієї сторони. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце лише після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або в судовому порядку з визначених законом підстав.
Як вбачається із матеріалів справи підставами позову є:
- скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 6,9075 га з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143, за договором оренди укладеному між Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест", номер запису про інше речове право 183224955 здійснено 28.02.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ;
- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" (код ЄДРПОУ 35027361) передати за актом прийому-передачі Грушинській сільській раді Первомайського району Харківської області земельну ділянку площею 6,9075 га з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143.
Проте станом на момент вчинення вищевказаної реєстраційної дії № 183224955, а саме 28.02.2015  відповідний договір оренди земельної ділянки від 25.12.2008 року був чинний, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 6,9075 га з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143 та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" передати за актом прийому-передачі Грушинській сільській раді Первомайського району Харківської області земельну ділянку площею 6,9075 га з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143.
Щодо заперечень відповідача, викладених у наданих до суду відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях в частині, що прокурором не доведено підстав представництва інтересів держави у суді, суд зазначає що останні не приймаються судом, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог частини 4   статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому   статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором,   вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою   статті 23 Закону України "Про прокуратуру"   передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого   статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Частина 4   статті 23 Закону України "Про прокуратуру"   передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Стаття 73 Господарського процесуального кодексу України   визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі   яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до пункту 5 частини третьої   статті 162 Господарського процесуального кодексу України:   позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.
Як   вбачається з матеріалів справи, прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави позивачем, про свідчить лист від 25.05.2018 року, лист від 18.04.2018 року, лист від 04.02.2019 року, лист в порядку п.п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" (т. 1, а.с. 52, 51, 56, 59-61).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 року в справі №912/2385/18 зазначила, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави).
З вищевказаного вбачається, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого   статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність у прокурора достатніх правових підстав для звернення до суду з позовом у захист інтересів держави.
Суд не приймає заперечення відповідача, викладені у наданому до суду відзиві на позовну заяву (вх. № 7136 від 22.03.2019 року), а саме в частині, що відповідач вважає, що за земельною ділянкою площею 6,9075 га, кадастровий № 6324582500:03:000:0143 було проведено зміну власності, що на підставі пункту 35 договору не є підставою для зміни умов договору або його розірвання, а право власності було передано від Первомайської державної адміністрації, що здійснювала розпорядження землями колективної власності до комунальної власності у власність Грушинської сільської ради (т. 1, а.с. 76-80), оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи та вищевикладеними нормами законодавства.
Крім того, частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.
У рішенні від 10.11.2005 року Великої Палати Європейського Суду з прав людини у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" зазначається, що згідно з практикою, закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.
Практика країн усталеної демократії свідчить про те, що конкретний варіант тлумачення права, використаний судом, має шанс набути певної стабільності, обов`язковості. Вважається, що це випливає із принципів однакового поводження і правопевності (правової визначеності), які є проявами принципу верховенства права. Ці принципи зобов`язують державну владу дотримуватись обраної правової позиції і не відхилятися від неї доти, доки не з`являться вагомі підстави змінити її і звернутись до іншого розуміння тієї чи іншої норми. Названі принципи певною мірою знаходять підтвердження в національному законодавстві, практиці здійснення правосуддя та роз`яснювальній діяльності вищих спеціалізованих судів. Зокрема, відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з вимогами частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
З огляду на вищевикладене, викладені доводи відповідачів та їх відображення у судовому рішенні, суд   враховує  позицію Європейського суду з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", в якому зазначено, що  пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Щодо заявленої відповідачем заяви (вх. №24094) про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до   статті 256 Цивільного кодексу України, позовну давність визначено, як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до   статті 257 Цивільного кодексу України   загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому згідно частини 1   статті 261 Цивільного кодексу України   перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого   статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які   вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.
Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняття її органами незаконних правових актів, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. При цьому, держава в такому випадку може нести ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних дій державних органів, зокрема шляхом укладання правочинів з порушенням вимог законодавства (аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 348/1237/15-ц, від 10.05.2018 року у справі № 914/1708/17).
Згідно з частинами  3 та 4   статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог прокурора,  тим самим встановивши відсутність порушеного права, заява про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.
Частинами 1, 2    статті 13 Господарського процесуального кодексу України      встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2    статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України      встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 6,9075 га з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143, за договором оренди, укладеним між Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест", номер запису про інше речове право 183224955 здійснено 28.02.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Орількалатінвест" (код ЄДРПОУ 35027361) передати за актом прийому-передачі Грушинській сільській раді Первомайського району Харківської області земельну ділянку площею 6,9075 га з кадастровим номером 6324582500:03:000:0143, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити повністю. 
Враховуючи викладене, доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду першої інстанції не спростовують, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2020 у справі № 922/613/19 слід залишити без змін.
Відповідно до  статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2020 у справі № 922/613/19 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2020 у справі № 922/613/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.
       Повний текст постанови складено   01.03.2021 

Головуючий суддя                                                                    Н.В. Гребенюк

Суддя                                                                                           І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                           О.Є. Медуниця