ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       12 січня 2021 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 720/876/20
Провадження № 22-ц/822/81/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б. 
секретар: Собчук І.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання батька, головуючий у І-й інстанції Ляху Г.О.,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у червні 2020 року звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення аліментів на його утримання.
Посилався на те, що він є особою похилого віку, інвалідом 2 групи і потребує матеріальної допомоги, а отриманої ним пенсії у розмірі 1638 грн не вистачає для оплати використаної електроенергії, газу, придбання ліків та для харчування. В добровільному порядку діти відмовляються йому допомагати, тому просив стягнути з них на його користь аліменти з кожного по 400 грн довічно. 
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
На дане рішення представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що в силу похилого віку, наявності інвалідності ІІ групи, хвороби, він є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги. Пенсії у розмірі 1 638 грн не вистачає для сплати за використану електроенергію, за споживання газу, придбання ліків та продуктів харчування. 
На апеляційну представник відповідачів ОСОБА_7 подала відзив, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту потреби в матеріальній допомозі, що виключає можливість застосування частини 1 статті 202 СК України та обов`язок відповідачів утримувати свого непрацездатного батька.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком повнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .. Він є особою пенсійного віку та інвалідом другої групи загальної захворюваності. Сторони проживають окремо.
Згідно з довідкою Новоселицького відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Чернівецькій області про перебування на обліку та розмір пенсії №2400-0208-8/14631 від 25 травня 2020 року ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку як отримувач пенсії по інвалідності з 15 лютого 2020 року, а його розмір пенсії складав: листопад 2019 року – 1 564 грн; грудень 2019 року -1 638 грн; січень 2020 року – 1 638 грн; лютий 2020 року – 1 638 грн; березень 2020 року - 1 638 грн; квітень 2020 року – 2 638 грн.
Відповідно до частини 1 статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» визначено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року – 1 638 грн, з 1 липня – 1 712 грн, з 1 грудня – 1 769 грн.
Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зазначене співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має вирішальне значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, дивідендів, наявність у батьків майна, яке може приносити дохід тощо. Одночасно, враховуються матеріальні витрати батьків. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.
Зазначений правовий висновок викладено в постанова Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 676/5118/16-ц.
У зв`язку з наведеним, враховуючи те, що станом на момент звернення до суду прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений у розмірі 1 638 грн, а отримувана позивачем пенсія з квітня 2020 року становить 2 638 грн, колегія суддів проходить до висновку, що отриманий ОСОБА_1 розмір пенсії повинен покривати його видатки на харчування, лікування та сплату комунальних послуг.
Крім того, позивач не позбавлений можливості звернутися в органи праці та соціального захисту населення для отримання субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.
Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами факт потреби в матеріальній допомозі, що виключає можливість застосування частини першої статті 202 СК України та обов`язок відповідачів утримувати свого непрацездатного батька.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.
Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2020 року - без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                І.М. Литвинюк                                                         
Судді:                                                         Н.К. Височанська 

                               І.Б. Перепелюк