П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6758/19	
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
          
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого судді:  Шляхтицького О.І.
          суддів: Домусчі С.Д. ,  Семенюка Г.В. 
          розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року по справі № 420/6758/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України, Міністерства внутрішніх справ України, в якому позивач просив:
- визнати протиправними дії щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 13.08.2019 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Управління координації пенсійних та соціально-гуманітарних питань ДПООНД МВС України стосовно оформлення всіх необхідних документів і подання про призначення пенсії за вислугу років та направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області;
- зобов`язати підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документи, у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 13.08.2019 позивач звернувся до Управління координації пенсійних та соціально-гуманітарних питань ДПООНД МВС України із заявою, в якій просив оформити та подати його документи на розгляд питання щодо призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІI (далі - Закон № 2262-ХII) до органу Пенсійного фонду України.
Листом-відповіддю від 21.08.2019 № 22/6-К-1787 Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України позивачу роз`яснено, що відповідно до наказу МВС від 25.02.2019 № 129 уповноваженим структурним підрозділом МВС, на який покладено функції з підготовки та подання до органів, які призначають пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ, необхідних для призначення пенсій документів особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, є Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності. Цим же листом відповідач звернув увагу на те, що календарна вислуга років на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ становить 19 років 02 місяці 03 дні, що не дає позивачу права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Позивач вважає, що така відмова порушує його законні права та є протиправною, оскільки не ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив, у якому зазначив, оскільки при розгляді поданих документів встановлено, що на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (06.11.2015) календарна вислуга років ОСОБА_1 становить 19 років 02 місяці 03 дні, що не дає йому права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону. Право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні.
Міністерство внутрішніх справ України проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив, у якому зазначив, оскільки позивач проходив службу в ОВС з 17.09.1999 по 06.11.2015. На момент звільнення календарна вислуга років становила 19 років 02 місяці 03 дні, у пільговому обчисленні 25 років 01 місяців 23 дні. Позивач звернувся до ДПООНД із заявою стосовно підготовлення документів для призначення йому пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Листом ДПООНД МВС України від 21.08.2019 № 22/6-К-1787 позивачу було відмовлено в оформленні документів, оскільки на день звільнення з ОВС позивач не мав відповідної календарної вислуги, яка є необхідною для призначення пенсії. У зв`язку з чим відсутні підстави для направлення документів до органів Пенсійного фонду, однак позивач вважає, що його права порушено, а відтак це є підставою для звернення до суду. Лист ДПООНД МВС України від 21.08.2019 вих. № 22/6-К-1787 не можна вважати відмовою у призначенні пенсії, оскільки даний лист було надіслано позивачу відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 29 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав протиправними дії щодо відмови Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України в задоволенні заяви гр. ОСОБА_1 від 13.08.2019 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Управління координації пенсійних та соціально-гуманітарних питань ДПООНД МВС України стосовно оформлення всіх необхідних документів і подання про призначення пенсії за вислугу років та направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Зобов`язав Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документи, у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, необхідні для призначення гр. ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме не досконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- судом першої інстанції проігноровано той факт, що відповідно Закону № 2262-XII час служби, достатній для призначення пенсії, визначається у календарному, а не пільговому обчисленні;
- судом першої інстанції не враховано, що приписи п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 суперечить приписам п. «а» ст..12 Закону № 2262-XII, а відтак, застосуванню підлягає саме Закон № 2262-XII, оскільки, у відповідності ч.3 ст.7 КАС України, має вищу юридичну силу.
28.12.2020 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив , що виключно органи Пенсійного фонду України про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", аналогічного висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 19.03.2020 по справі № 620/3644/19 та Чернігівський окружний адміністративний суд у рішенні від 23.01.2020 у справі № 620/3255/19.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до наказу начальника ГУМВС України в Одеській області № 968 о/с від 04.11.2015 звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів): підполковника міліції ОСОБА_1 (М-005509), заступника начальника відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків ОМУ ГУМВС України в області. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 19 років 02 місяць 03 дні, у пільговому обчисленні - 25 років 01 місяць 23 дні. (а.с.20)
Позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України в особі Управління координації пенсійних та соціально-гуманітарних питань ДПООНД МВС України із заявою від 13.08.2019 (а.с.15-16), у якій просив оформити та подати документи ОСОБА_1 на розгляд питання щодо призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до Пенсійного фонду України. При цьому, вказано, що про результати розгляду заяви, чи необхідність додавання документів, просив повідомити його письмово у строк передбачений чинним законодавством.
Листом від 21.08.2019 № 22/6-К-1787 (а.с.17-18) на вищезазначене звернення Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України повідомив позивача про те, що у межах компетенції було розглянуто звернення позивача та повідомлено про те, що умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон).
Відповідно до вимог статті 12 Закону пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, у період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.
При розгляді поданих до звернення документів встановлено, що на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (06.11.2015) календарна вислуга років становить 19 років 02 місяці 03 дні, що не дає позивачу права на призначення пенсії за вислуг років відповідно до Закону.
Водночас повідомляємо, ще відповідно до наказу МВС від 25.02.2019 № 129 уповноваженим структурним підрозділом в МВС, на який покладено функції з підготовки та подання до органів, які призначають пенсії відповідно до Закону, необхідних для призначення пенсій документів особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ є Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності.
Організація роботи з оформлення документів для призначення пенсії здійснюється уповноваженим органом згідно з наказом МВС України від 17.09.2018 № 760.
Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначених перерахунку пенсій відповідно до Закону, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок) заяви пре призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби, яке мають право на пенсію згідно із Законом, подаються цими особами де головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи, зокрема, Міністерства внутрішніх справ України. Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін: з дня одержання заяви (встановленого зразка) про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.
Пунктом 7 Порядку визначено перелік документів необхідних для призначенні пенсії. Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженими структурними підрозділами до органів, що призначають пенсії, мають бути завірені цими уповноваженими структурними підрозділами в установленому порядку.
Крім того, особа, яка звертається за призначенням пенсії (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити уповноваженій особі органу, що призначає пенсію, паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.
До звернення ОСОБА_1 долучені заява про призначення пенсії (встановленої форми), ксерокопії паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду не завірені в установленому порядку.
Не погоджуючись із діями щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 13.08.2019 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Управління координації пенсійних та соціально-гуманітарних питань ДПООНД МВС України стосовно оформлення всіх необхідних документів і подання про призначення пенсії за вислугу років та направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, позивач звернувся до суду із вищенаведеними вимогами.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому на Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України, у випадку вирішення питання про призначення пенсії у відповідності до вище вказаного Закону позивачу, покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.
Проте з вказаним висновком погодитись не можна з огляду на наступне.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За положеннями частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 01.01.92 N 2262-XII.
Пунктом "б" статті 1-2 Закону України N 2262-XII передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений зі служби органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України з 06.11.2015 у, і на момент звільнення його вислуга років у календарному обчисленні становила 19 років 02 місяці 03 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 01 місяць 23 днів.
Згідно з п. "а" статті 12 Закону України N 2262-XII, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д"  статті 1-2 цього Закону  крім осіб, зазначених у частині третій  статті 5 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.
Виходячи з наведеного, положення Закону України N 2262-XII не передбачають можливості призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року, при наявності 23 календарних роки вислуги, обчисленої на пільгових умовах.
Доводи позивача про можливість зарахування пільгової вислуги років для призначення пенсії з посиланням на Порядок N 393 є помилковим з огляду на таке.
Статтею 17-1 Закону України N 2262-XII визначено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається постановою Каміну України від 17 липня 1992 року N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", яка в свою чергу визначає які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.
Аналіз норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" дає підстави для висновку про те, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років". При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії).
В то й же час для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. Як зазначалося до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено, що свідчить про вірність висновків суду першої інстанції.
Крім того, дані висновки підтверджуються сталою практикою Верховного Суду, що підтверджується постановами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі N 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі N 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі N 161/4876/17, від 22 січня 2019 року у справі N 295/10742/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі N 295/6454/17, від 10 липня 2019 року у справі N 299/509/15-а, від 17 червня 2020 року у справі N 337/2596/17.
Одночасно стаття 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.
Колегія суддів звертає увагу на те, що жодної відсилочної норми вказана стаття не містить, а також не містить посилання на те, що види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії можуть бути встановлені підзаконними актами.
Колегія суддів встановила, що позивач не мав на момент звільнення необхідної календарної вислуги років, оскільки наявні лише 19 років 2 місяці 3 дні при необхідних 22 календарних років 6 місяцях і більше.
Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції, що у позивач має право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини 1  статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  календарної вислуги років.
Відносно питання правомірності дій відповідача щодо не направлення документів ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області, про що йдеться в позовній заяві, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.
За приписами ст. 48 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням ПФУ за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, врегульовано  постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 N 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян"та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим постановою Правління ПФУ від 30.01.2007 N 3-1 (далі - Порядок N 3-1).
Відповідно до абз. 1 п. 1 Порядку N 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із зазначеним вище Законом, подаються цими особами до головних управлінь ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи, зокрема, Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно до абз. 1 п. 1 Порядку N 3-1 міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).
Пунктом 12 вказаного Порядку N 3-1 передбачено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені п. 6 цього Порядку.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення їм пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії та встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі N 537/1980/16-а, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року у справі N 554/2032/17.
У листі від 21.08.2019 N 22/6-К-1787 Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України надав роз`яснення позивачу, що відповідно до наказу МВС від 25.02.2019 N 129 він є уповноваженим структурним підрозділом МВС України щодо підготовки та подання до органів, які призначають пенсії відповідно до Закону N 2262-XI, що позивачем не заперечується.
Судова колегія звертає увагу, що такий уповноважений структурний підрозділ направляє до територіальних органів ПФУ подання та необхідні для призначення пенсії документи виключно у разі встановлення цим органом правових підстав, серед іншого й наявності вислуги років.
У своїй відповіді від 21.08.2019 N 22/6-К-1787 Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України встановив відсутність відповідних правових підстав та поінформував ОСОБА_1 , що його календарна вислуга років на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ становить 19 років 02 місяці 03 днів, що не дає права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до  Закону України N 2262-XII. Законом України N 2262-XII не передбачено, що пенсію за вислугу років можна призначити особам, при наявності вислуги років, обчисленої на пільгових умовах, а чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається лише при наявності, на час звільнення зі служби, відповідної календарної вислуги років.
За таких умов дії Департаменту є належними, а підстави щодо зобов`язання його направити до органу ПФУ відповідного пакету документів відсутні.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У п. 50 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України"  зазначено, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про "закон", у зазначеній статті міститься посилання на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії").
Суд також враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, серед іншого, звертається увага, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Водночас, відповідно до даного Висновку згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, від різних правових положень, звичаїв, доктринальних принципів, а також ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; п. 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; п. 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Суд першої інстанції наведеного не врахував   та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким адміністративний позов слід задовольнити.
Керуючись статтями 274,308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року по справі № 420/6758/19- скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.