17.02.21
22-ц/812/373/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 490/9055/20
Номер провадження: 22-ц/812/373/21 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
17 лютого 2021 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,
за участі заявниці - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 
на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді - Черенкової Н.П. в приміщенні того ж суду за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту тотожності особи, належності правовстановлюючих документів особі, встановлення факту родинних відносин та зобов`язання Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження, заінтересовані особи - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса),

в с т а н о в и л а:

15 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту тотожності особи, належності правовстановлюючих документів особі, встановлення факту родинних відносин та зобов`язання Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) внести зміни до актового запису.
Заявниця зазначала, що при зверненні до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком, їй було відмовлено, оскільки не встановлено факт виховання заявницею дитини - інваліда до 6-річного віку, оскільки в свідоцтві про народження сина ОСОБА_2 матір`ю записана ОСОБА_1 . ЇЇ прізвище та ім`я в паспорті вказані як ОСОБА_1 , що не збігається з записом її імені у свідоцтві про народження її сина. Причиною таких розбіжностей стала зміна імені згідно свідоцтва про зміну імені, відповідно до якого її прізвище було змінено з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , а ім`я з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 . 
Разом з тим, у медичному висновку на дитину - інваліда віком до 18 років № 28 від 28 квітня 2015 року її прізвище та ім`я зазначено як ОСОБА_1 . З приводу вказаних виправлень вона звернулась до відділу РАЦС, однак останнім її було повідомлено про те, що державна реєстрація зміни імені не тягне внесення змін до актових записів цивільного стану, складених стосовно особи, яка змінила ім`я та її малолітніх дітей та відмовлено у встановленні юридичного факту.
Вважає, що причина неправильного написання її імені виникла у зв`язку із нездійсненням одночасної заміни прізвища та імені. У зв`язку з вказаними розбіжностями написання її імені в її документах та документах її сина у неї виникли труднощі з оформленням пенсії за віком.
На підставі вищевикладеного, просила суд встановити факт що громадянка України ОСОБА_1 , прізвище та ім`я якої були змінені з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » є одна і таж сама особа ОСОБА_1 ; встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, встановити факт родинних відносин між фізичними особами ОСОБА_1 як матір`ю і ОСОБА_2 як її сином та зобов`язати Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного регіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) внести зміни про матір до актового запису про народження її сина, вказавши в графі мати - ОСОБА_1 .
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2020 року у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що висновки суду не узгоджуються з нормами процесуального права, а рішення суду з фактичними обставинами справи, оскільки суд першої інстанції положень закону не врахував, належним чином не перевірив її заяву, не з`ясував підстави поданої заяви, а тому дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі. За такого, просила оскаржувану ухвалу суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Заслухавши суддю-доповідача, заявницю, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 просила:
- встановити факт що громадянка України ОСОБА_1 , прізвище та ім`яякої були змінені з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » є одна і та ж сама особа ОСОБА_1 ;
- встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, а саме паспорту громадянина України, свідоцтва про народження, Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 25 січня 2017 року, свідоцтва про зміну імені від 04 квітня 2013 року, Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 29 квітня 2014 року та Медичного висновку на дитину - інваліда віком до 18 років від 28 квітня 2015 року; 
- встановити факт родинних відносин між фізичними особами ОСОБА_1 як матір`ю і ОСОБА_2 як її сином; 
- зобов`язати Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного регіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) внести зміни про матір до актового запису про народження її сина, вказавши в графі мати - ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема у паспорті заявниці прізвище зазначено - ОСОБА_1 , ім`я - ОСОБА_1 по батькові - ОСОБА_1 , у Свідоцтві про народженні її сина ОСОБА_2 в графі мати зазначено: ОСОБА_1 (а.с.16, 23).
Вказані розбіжності виникли внаслідок зміни імені заявниці згідно Свідоцтва про зміну імені, відповідно до якого, прізвище заявниці ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_1 , ім`я ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_1 (а.с.25).
Таким чином, заявник фактично просить встановити його тотожність, оскільки її ім`я у вказаних документах були зазначені по - різному. 
На підставі вказаних обставин Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_1 , вказавши на розбіжності у поданих заявником документах, що видані органами реєстрації актів громадянського стану, стосовно її імені в паспорті та в свідоцтві про народження її сина.
Отримавши відмову органу, який призначає пенсії, заявниця її в установленому законом порядку не оскаржила, а звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Згідно ст. 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застраховані особи та члени їхніх сімей мають право на оскарження дій (бездіяльності) страхувальників, виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб відповідно до законодавства про звернення громадян, а також у судовому порядку.
Тому, в разі незгоди з рішенням органу, який призначає пенсії, заявник має право звернутися за захистом свого права до суду, а не із заявою про встановлення факту тотожності особи.
Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають (ч. 3 ст. 315 ЦПК України). 
У пункті 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до пункту 6 статті 273 ЦПК України 2004 року (пункт 6 частини першої статті 315 ЦПК України) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Судами також не встановлюється тотожність особи. 
За такого, вимоги ОСОБА_1  про встановлення факту що громадянка України  ОСОБА_1 , прізвище та ім`яякої були змінені з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » є одна і та ж сама особа ОСОБА_1 , а також встановлення факту належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів в судовому порядку встановленню не підлягають.
А тому, суд правомірно відмовив у відкритті провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 щодо встановлення факту тотожності особи та належності правовстановлюючих документів на підставі п.1 .ч.1 ст.186 ЦПК України.
Разом з тим, відмовляючи у відкритті провадженні у справі в цілому щодо усіх вимог, суд не врахував, що заявниця просила, зокрема, встановити факт родинних відносин між фізичними особами ОСОБА_1 як матір`ю і ОСОБА_2 як її сином та зобов`язати Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного регіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) внести зміни про матір до актового запису про народження її сина, вказавши в графі мати - ОСОБА_1 .
Між тим, судом першої інстанції не надано правового обґрунтування відмови у відкритті провадження у справі в частині вказаних вище вимог заявниці ОСОБА_1 , а тому висновок суду про відмову у відкритті провадження у справі в цій частині з огляду на положення вказаних вище норм не може вважатися вірним.
Відповідно вимог ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин, оскаржувана ухвала суду, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права на підставі п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у відкритті провадження у справі щодо вимог про встановлення факту родинних відносин та зобов`язання Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2020 року в частині відмови у відкритті провадження у справі щодо вимог про встановлення факту родинних відносин та зобов`язання Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження скасувати та в цій частинінаправити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Л.М. Царюк 

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.