ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 лютого 2021 року           справа №200/512/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника відповідача Пономарьова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року (повне судове рішення складено 19 листопада 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/512/20-а (суддя в І інстанції Кониченко О.М.) за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі Електромережі» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

                                                           УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «ДТЕК «Донецькі електромережі» (далі – АТ «ДТЕК Донецькі електричні мережі», платник податків) звернулось до суду із позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі – ГУ ДФС у Донецькій області), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 грудня 2017 року № 001734908; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 грудня 2017 року № 0010744908.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується із висновками перевірки, фактами і даними, викладеними в Акті перевірки, а отже і з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями відносно сплати земельного податку, з огляду на наступне.
Позивач звернув увагу суду, що ним своєчасно подано щорічні декларації по земельних ділянках з розбивкою суми податку. Це підтверджене квитанціями № 2 до кожної декларації, долученими до матеріалів справи. Сплата земельного податку по деклараціях здійснена ним своєчасно, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучені до матеріалів справи, а також наявною судовою практикою за участю позивача в аналогічних спорах.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року позов задоволено.
Також слід зазначити, що ухвалою місцевого суду від 24 лютого 2020 року замінено відповідача в цій справі ГУ ДФС у Донецькій області на Головне управління ДПС у Донецькій області (далі – ГУ ДПС у Донецькій області).
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не врахував фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин, а саме: не надав оцінку обставинам, які слугували підставами для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. Наголошує, що позивачем порушено строки сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб, чим порушено п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України (далі - ПК України), та за що до позивача правомірно застосовано штрафні санкції у розмірах, встановлених ст.126 ПК України. Вважає, що сплата грошового зобов`язання відбувалась з порушенням граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань, визначених самостійно платником податків у деклараціях з плати за землю, судових рішень про розстрочення (відстрочення) податкового боргу та податкових повідомлень-рішень не приймалось, тому до позивача правомірно застосовані штрафні санкції.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача висловив згоду з рішенням суду першої інстанції, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача до апеляційного суду не прибув.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.
АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» є платником орендної плати з юридичних осіб за земельні ділянки, розташовані на території Курахівської міської  ради.
Позивачем були  самостійно подані до Мар`їнської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) в електронному вигляді до бази даних ГУ ДФС у Донецькій області, а саме:
- звітну за 2016 рік від 17.02.2016, яка отримана ДФС України 18.02.2016, що підтверджується квитанцією № 2, в якій самостійно визначило плату за землю з юридичних осіб до сплати в сумі 29 385,39 грн., з січня по листопад у сумі 2460,15 грн. щомісячно; грудень - 2460,20 грн.
- уточнену за 2016 рік від 30.12.2016, яка отримана ДФС України 30.12.2016, що підтверджується квитанцією № 2, в якій самостійно визначив плату за землю з юридичних осіб до сплати в сумі 16 647,07 грн., нараховано до зменшення податкового зобов`язання за 2016 рік у сумі 12 874,79 грн. та визначив суму податкових зобов`язань з січня по травень 2016 року у сумі 2460,15 грн. щомісячно; червень - 574,03 грн., липень – грудень 2016 суми податкових  зобов`язань позивачем не змінювались.
- звітну за 2017 рік від 05.02.2017, яка отримана ДФС України 17.02.2017, що підтверджується квитанцією № 2, в якій самостійно визначило плату за землю з юридичних осіб до сплати в сумі 62 981,29 грн.; з січня по листопад у сумі 5248,44 грн. щомісячно; грудень - 5248,45 грн.
Податковим органом на підставі пп.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19-1, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 та п.75.1 ст.75, ст.76 ПК України проведена камеральна перевірка своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб за  2016 рік по податковій декларації плати за землю № 9019954513 від 18.02.2016 за 2016 рік, та по податковій декларації плати за землю № 9022518820 від 17.02.2017 за 2017 рік.
За результатами зазначеної перевірки податковим органом складений акт від 10.11.2017 № 426/05-09-49-08/0011268. 
Проведеною перевіркою встановлено, що позивачем  порушено терміни сплати самостійно  визначеного грошового зобов`язання за 2016 рік та за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2017 року плати за землю з юридичних осіб протягом строків, визначених п.57.1 ст.57 та п.287.3 ст.287 ПК України.
За результатами перевірки ГУ ДФС у Донецькій області прийняті податкові повідомлення-рішення від 12.12.2017: 
- №001734908, яким до платника податків застосовано штрафні санкції за порушення строків сплати земельного податку у загальному розмірі 4428,28 грн.,
- №0010744908, яким до платника податків застосовано штрафні санкції за порушення строків сплати земельного податку у загальному розмірі 777,12 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам у цій справі, колегія суддів виходить з такого.
Підпунктом 16.1.4 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з вимогами підпункту 14.1.175 цієї статті податковий борг - це сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
За приписами пункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 57.1 статті 57 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 286.2 статті 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Нормою пункту 287.3 статті 287 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.
З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 2 вересня 2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (далі – Закон № 1669-VII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року. 
У відповідності до ст.6 Закону № 1669-VII «Звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності», в редакції, яка діяла на час виникнення  спірних правовідносин  було встановлено: наступне «Під час проведення антитерористичної операції звільнити суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності».
Разом з тим, суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» від 17 травня 2016 року № 1365-VIII внесено зміни до Закону № 1669-VII, які набрали чинності 8 червня 2016 року.
На підставі цих змін положення Закону № 1669-VII викладені в наступній редакції:  статтею 6 Закону № 1669-VII передбачено звільнити суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону; статтею 7 Закону № 1669-VII передбачено скасувати орендну плату за користування державним та комунальним майном і концесійний платіж за право на створення (будівництво) та/або управління (експлуатацію) державним та комунальним майном суб`єктам господарювання, розташованим у населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону; частина 4 статті 4 Закону № 1669-VII передбачає, що перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»,   до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Курахове Донецької області.
Дію вказаного розпорядження зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014.
Вказані розпорядження втратили чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Вказаним розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включені м. Краматорськ,  м. Курахове  Донецької області.
Тобто, у періоді, в якому нараховувались штрафні санкції, правомірність нарахування яких є предметом зазначеного спору та нарахована пеня у інтегрованій картці (не є предметом цього спору), позивач знаходився на території населених пунктів (м. Краматорськ, м. Курахове), визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція.
Отже, пільга щодо звільнення від сплати орендної плати за користування земельними ділянками, зокрема, на території Курахівської міської ради Донецької області, розповсюджується на позивача на підставі норми Закону № 1669-VII в період з 14 квітня 2014 року по 08 червня 2016 року. Тому, нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату за користування земельними ділянками в цей період є протиправним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 805/5110/16-а. 
Крім того, суд зазначає, що позивач добросовісно сплачував самостійно визначені грошові зобов`язання з земельного податку/орендної плати  з юридичних осіб відповідно до податкових декларацій за 2016-2017 роки, про що свідчать платіжні доручення за період з липня 2016 року по січень 2018 року, наявні в матеріалах справи.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для застосування до позивача штрафних санкцій є подання позивачем уточнюючого розрахунку за 2016 рік, яким зменшені податкові зобов`язання.
Судами встановлено, що позивач реалізував право на подання уточнюючого розрахунку відповідно до положень статті 50 ПК України, надавши до відповідача уточнюючу податкову декларацію з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб за 2016 рік від 31.12.2016, в якій у рядку 6-12 нараховане до зменшення податкове зобов`язання у сумі 12 874,79 грн., а саме: січень 2016 року- 2406,15 грн. лютий 2016 року -2406,15 грн., березень 2016 року - 2406,15 грн., квітень 2016 року - 2406,15 грн., травень 2016 року - 2406,15 грн., червень 2016 року - 574,03 грн. Надана уточнююча податкова декларація з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб за 2016 рік прийнята ДФС України, що підтверджено квитанціями № 2.
Крім того, слід зазначити, що позивач добросовісно сплачував самостійно визначені грошові зобов`язання з земельного податку та орендної плати відповідно до податкових декларацій за 2016-2017 роки, про що свідчать платіжні доручення, долучені до матеріалів справи, а також данні зворотнього боку інтегрованої картки з земельного податку з юридичних осіб за 2016-2017 роки. 
У відповідності до декларації від 17.02.2016 нараховано до сплати  на 2016 рік, усього 29 521,85 грн., з щомісячним платежем 2460,15 грн.
Позивач кожен місяць сплачує за попередній, тобто сплата за 2016 відбувалась з лютого 2016 по січень 2017 років.
Підтверджено платіжними дорученнями сплата 2460,15 грн. а саме: від 27.01.2017, 28.07.2016, 29.08.2016, 29.09.2017, 27.10.2016, 28.11.2016, 22.12.2016, тобто сплачено за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016.
Сплата по декларації № 9022518820: нараховано на 2017 рік, усього 62 981,29 грн., з щомісячним платежем 5 248,44 грн., позивач кожен місяць сплачує за попередній, тобто сплата за 2016 рік відбувалась з лютого 2017 по січень 2018 років.
Сплата 5248,44 грн. за весь рік підтверджено платіжними дорученнями - 24.02.2017, 28.03.2017, 26.04.2017, 26.05.2017, 29.06.2017, 27.07.2017, 28.08.2017, 27.09.2017, 26.10.2017, 27.11.2017, 26.12.2017, 26.01.2018. 
Тобто позивачем сплачено повністю всі платежі за 2017 рік, що підтверджено платіжними дорученнями і не допущено прострочення сплати задекларованого платежу.
Положеннями статті 109 ПК України передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до виконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
За змістом підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Специфіка штрафної санкції, передбаченої вищезазначеним підпунктом, полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом на сплачену узгоджену суму грошового зобов`язання залежно від кількості днів затримки.
Таким чином, при поданні уточнюючого розрахунку відсутній об`єкт застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України, оскільки подання уточнюючого розрахунку не є сплатою узгоджених сум податкового зобов`язання. 
Помилкове не врахування податковим органом уточнюючої податкової декларації за 2016 рік потягло неправильне застосування, як за 2016 рік, і як слід за 2017 рік штрафних санкцій.           
Щодо твердження відповідача про погашення грошових зобов`язань позивача уточнюючою податковою декларацією з плати за землю, якими позивач зменшив грошові зобов`язання, у зв`язку з чим податковим органом нараховано пеню, що відображено у інтегрованій картці.
Так, статтею 87 ПК України передбачені джерела сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу. Положення даної статті не передбачають такого джерела погашення податкового боргу, як зменшення його суми внаслідок виправлення помилки або пільги шляхом надання уточнюючого розрахунку до податкової декларації. Припинення податкового обов`язку шляхом подання уточнюючого розрахунку відповідає підпункту 37.3.4 пункту 37.3 статті 37 ПК України, а тому не є тотожнім погашенню податкового боргу. Таким чином, зменшення податкових зобов`язань шляхом подання уточнюючого розрахунку не є погашенням податкового боргу, що свідчить про відсутність податкового правопорушення. 
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 803/155/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відповідач не довів правомірність спірних податкових повідомлень-рішень в порядку частини 2 статті 77 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись статями 291, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року в справі № 200/512/20-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 16 лютого 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          І. В. Геращенко 

                                                                                          Т. Г. Гаврищук