П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1576/20	
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2020р. ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просила:
- визнати протиправними та скасувати рішення за №211530003396 від 18.03.2020р. про відмову у призначені пенсії за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" від 5.11.1991р. №1788-ХІІ;
          - зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 12.03.2020р..  
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у березні 2020р. вона звернулася із заявою до УПФ про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику закладу освіти у відповідності до п."е" ст.55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" від 5.11.1991р. за №1788-ХІІ. До заяви було надано копію трудової книжки, якою підтверджено наявність у неї загального та спеціального  стажу роботи. Проте, 18.03.2020р. пенсійним органом було прийнято рішення про відмову у призначені пенсії з підстав недостатності спеціального стажу.
Позивачка вважає вказану відмову протиправною та такою, що порушує її права, у зв`язку із чим звернулася в суд із відповідним позовом.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення ГУ ПФУ в Херсонській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення". 
Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області вирішити питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" з 12.03.2020р.  
За рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ПФУ в Херсонській області на користь ОСОБА_1 стягнуто судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,8грн., шляхом безспірного списання. 
          Не погоджуючись із даним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Херсонській області подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган відмовляючи позивачці у призначенні пенсії за вислугу років з підстав недостатності спеціального стажу діяв протиправно та незаконно, оскільки у позивачки наявний та достатній спеціальний стаж для призначення зазначеної пенсії. 
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що 12.03.2020р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась із заявою до Новокаховського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області про призначення їй пенсії за вислугу років як працівнику освіти, у відповідності до п."е" ст.55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" та надала трудову книжку видану 27.08.1990р. НОМЕР_1 , за записами якої працювала, зокрема:
- з 27.08.1990р. (наказ №77п.4 від 24.08.1990р.) по 12.04.1995р. (наказ №153 від 12.04.1995р.) на посаді вчителя початкових класів Новокаховської середньої щколи;
- з 25.04.1995р. (наказ №452н від 25.04.1995р.) по 22.12.1995р. (наказ №477у від 25.12.1995р.) на посаді вихователя дитячого комбината "Журавлик" Новокаховеького електромашинобудівного заводу;
- з 1.08.1997р. (наказ №102 від 1.08.1997р.) по 11.10.2017р. (наказ №106 від 01.10.2018р.) на посаді вихователя Новокаховського дитячого кардіоревматичного санаторію "Дружба".
За результатами розгляду зазначеної заяви, 18.03.2020р. пенсійним органом прийнято рішення за  №211530003396, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю у неї спеціального стажу роботи, оскільки станом на 11.10.2017р. стаж ОСОБА_1 є меншим 26 років і 6 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії згідно за п."е" ст.55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення".
Перевіряючи правомірність і обґрунтованість рішення пенсійного органу, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує її незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.
Так, у відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
У відповідності до п.«е» ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до 2.03.2015р.) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
В подальшому, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 2.03.2015р. за №213-УІІІ - п.«е» ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» викладено в такій редакції: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМУ, станом на 1 квітня 2015р. - не менше 25 років та після цієї дати:
- з   1 квітня 2015р.  по 31    березня 2016р. -    не менше 25 років 6 місяців;
- з 1 квітня 2016р.  по 31  березня 2017р. -    не менше 26 років;
- з 1 квітня 2017р.  по 31  березня 2018р. -    не менше 26 років 6 місяців;
- з 1 квітня 2018р.  по 31  березня 2019р. -  не менше 27 років.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. за №911 -VIII у ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» у пункті «е», в абзаці першому слова «незалежно від віку» замінено словами та цифрами «після досягнення 55 років».
Також змінами доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим такого змісту:
«До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:
які в період до 1 січня 2016р. мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;
4.06.2019р. Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі за №1-13/2018  (1844/16, 3011/16), яким визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п."а" ст.54, ст.55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991р. за №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015р. №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015р. за №911-VIII.
Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
На думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом №213 до оспорюваних положень Закону №1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону №1788. А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст.51 Закону №1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст.54, 55 Закону №1788.
Отже, зі змісту оскаржуваних положень Закону №1788 встановлено, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п."а" ст.54, пунктами "а", "6", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" ст. 55 Закону №1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
У Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що законодавець, зрівнявши вік виходу на пенсію для чоловіків і жінок зайнятих на визначених пунктами, "а", "б, "в", V, "д" статті 55 Закону № 1788 роботах, що пов`язані зі шкідливим впливом на здоров`я та призводять до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, скасував спеціальні гарантії щодо охорони праці здоров`я жінок та встановлені спеціальні умови набуття права на пенсію за вислугу років.
З огляду на наведене, Конституційний Суд України визнав оскаржувані положення п."а" ст.54, ст.55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213 та Законом №911 такими, що суперечать положенням ст.1, 3, 46 Основного Закону України.
Відповідно до ст.91 ЗУ "Про Конституційний Суд України" закон, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відтак, з 4 червня 2019р. - з дня ухвалення Конституційним Судом рішення, положення п."а" ст.54, ст.55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991р. за №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015р. №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015р. №911-VIII є такими, що втратили чинність.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що з 27.06.2019р. позивачка наділена правом на визначення права на отримання пенсії за вислугу років виходячи зі спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме із відповіді ГУ ПФУ в Сумській області від 15.07.2019р. за №10354/03.2-17 останніми визначено, що станом на 27.06.2019р. спеціальний стаж ОСОБА_1 складає 27 років 3 місяці 9 днів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо відмови позивачці у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки у ОСОБА_1 наявний достатній спеціальний стаж для призначення такої пенсії.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020р. – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                Ю.М.Градовський

Судді:                                                                                          А.В.Крусян

                                                                                          О.В.Яковлєв