Справа № 446/794/17                                Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А. 
Провадження № 22-ц/811/2506/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Приколоти Т.І.
секретаря: Бадівської О.О.
за участю: Скоробогатого М.В., представника акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Жарського І.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 травня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач ПАТ КБ “Приватбанк“ звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 55977,63 грн, яка складається з наступного: 7386.05 грн - заборгованість за кредитом; 42737.88 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2950.0 грн заборгованість за комісією;а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250.0 грн - штраф (фіксована частина), 2653.70 грн - штраф (процентна складова).
Вимоги позивача мотивовано неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань.
Відповідач скористався своїм правом на звернення із зустрічним позовом та просив суд визнати недійсним кредитний договір № б/н від 17.03.2008, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ “Приватбанк“, та визнати недійсним кредитний договір № б/н від 03.10.2008, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ “Приватбанк“.03.10.2008 йому одночасно із оформленням та отриманням картки для виплат (зарплатної картки), працівником банку було оформлено кредитну картку, як остання пояснила з метою авторизації зарплатної картки. Він був вимушений погодитися і заповнив відповідну заяву, бланк якої наданий працівником банку. Крім того йому було надано бланк, який містив цифрові показники умов використання кредитних коштів, де було зазначено різні валюти та різні умови використання коштів для цих валют. Довгий час він не користувався кредитною карткою, згодом використовував на ній незначні суми, які повертав на картку з надлишками. Жодного договору з банком про надання коштів в сумі 500 грн, як кредитних, він не підписував, такий договір з ним не укладався. Необгрунтованим є покликання первісного позивача про те, що умовою договору була сплата 30 % на рік на суму залишку заборгованості, оскільки у наданих банком документах така сума зазначена 22,8 % .У наданих банком документах зазначено термін дії картки до березня 2012 року. Будь-яких інших даних про те, що надано інший термін, у наданих банком копіях документів не міститься, а банк звернувся до суду з позовом за спливом часу більше ніж 5 років. Посилання банку на свій офіційний сайт та його електронну адресу http//privatbank.ua/terms/pages/70/, де ніби то розміщені “Умови та правила падання банківських послуг“, з якими ніби то він погодився при наданні кредиту є безпідставними, і не можуть бути прийняті судом до уваги як належний і допустимий доказ, оскільки не містять усіх реквізитів офіційного документу, на ньому відсутня дата його складання; на жодному із аркушів не міститься його підпису про ознайомлення зі змістом зазначеного документу. Крім того, банком до кінця 2012 року сім разів збільшувався кредитний ліміт на кредитній картці. В силу закону зміна процентної ставки у будь-якому випадку потребувала погодження між сторонами договору. Такого погодження між ним та банком не було. Будь-яких доказів про погодження умов договору з позичальником щодо збільшення процентної ставки у встановленому у вказаній статті порядку банком до позовної заяви не надано.
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 травня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість в сумі 55977 грн. (п"ятдесят п"ять тисяч дев"ятсот сімдесят сім) гривень 63 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1600 грн (одна тисяча шістсот гривень).
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним – відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що у матеріалах справи не міститься жодного доказу про видачу готівки, яка б підтверджувала факт отримання коштів від позивача, або зняття коштів із платіжної картки. Вважає, що із наявної в матеріалах справи заяви вбачається, що відповідач не погодився на надання йому будь-якої картки та не вказано кредитного ліміту, як обов`язкових умов договору банківського кредиту із використанням платіжної картки, не надано позивачем і пам`ятки клієнту, тобто правочин не можна вважати укладеним. Зазначає, що жодних договорів з ПАТ КБ «ПриватБанк» 17.03.2008 не укладав і не підписував, заява підписана ним 03.10.2008 та суд цьому не надав належної оцінки. Стверджує, що Банк не дотримався умов укладення з відповідачем кредитного договору, що свідчить про його недійсність з моменту укладання. Звертає увагу на те, що всупереч зазначеному у позові посиланню на термін дії картки, Банк звернувся до суду з позовом за спливом часу більше ніж 5 років, тому звернення до суду з позовом відбулось з порушенням строків позовної давності. Просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити повністю. 
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у апеляційній скарзі.
Представник АТ КБ «Приватбанк» - Жарський І.Р. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
       З матеріалів справи убачається, що 03.10.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ “Приватбанк“ укладено кредитний договір, на виконання якого було видано кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму боргу, кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
З наданої позивачем копії анкети-заяви від 03.10.2008 вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки “Універсальна” та особистим підписом засвідчив , що “Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...”. Також до матеріалів позовної заяви долучено “Довідку про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 55 днів пільгового періоду”, підписану Клієнтом власноруч.
Крім того, і сам відповідач у поданому зустрічному позові зазначає, що ним було одержано кредитну картку і такою він користувався.
Згідно листа ПАТ КБ “Приватбанк“ № 30.1.0.0/2-20170508/13 від 12.04.2018 відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 03.2016.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, станом на 29.04.2017 ОСОБА_1 заборгував банку: 7386.05 грн - заборгованість за кредитом; 42737.88 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2950.0 грн заборгованість за комісією;а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250.0 грн - штраф (фіксована частина), 2653.70 грн - штраф (процентна складова).
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.
Тому оскільки фактично отримані кошти за кредитним договором позивачу не повернуто, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення заборгованості за кредитом – 7386,05 грн.
Також у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, з якою був ознайомлений ОСОБА_1 , про що свідчить проставлений ним підпис, зазначені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді штрафів за порушення зобов`язання.
З урахуванням наявності в матеріалах справи зазначеної вище довідки, підписаної позичальником, апеляційний суд доходить висновку, оскільки отримані кошти за кредитним договором позивачу не повернуто з відповідача на користь позивача слід стягнути –штраф - 250,00 грн (фіксована частина) та штраф 369,30 грн (процентна складова).
Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення первісного позову в частині стягнення процентів з огляду на таке.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що 03.10.2008  ОСОБА_1   звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 03.10.2008, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.24).
Також позивач вказує на те, що підписана ОСОБА_1 заява від 03.10.2008, серед інших істотних умов кредитування, містить умови щодо розміру базової процентної ставки в місяць – 2,5%(а.с 7 т.1).
Однак, як убачається з розрахунку заборгованості за договором, позивачем самостійно здійснювалось нарахування процентів у розмірі 34,80%, 43,20% річних, при цьому відповідач, підписавши Довідку про умови кредитування, погодив процентну ставку в розмірі 30% річних, збільшеної відсоткової ставки, яка зазначена в розрахунку, з відповідачем не погоджено. Будь-яких доказів про те, що банк повідомляв відповідача про зміну (збільшення) процентної ставки та у будь-якій формі погодження за сплату таких процентів матеріали справи не містять. 
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Враховуючи наведене відсутні правові підстави стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача комісії за обслуговування кредиту, колегія суддів вважає, що в цій частині також слід відмовити з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746 цс 16.
Враховуючи наведене, обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої не може бути стягнена комісія, тому в цій частині також слід відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Як убачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вчинив дії по визнанню боргу шляхом часткової сплати боргу 25.09.2014, а з даним позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 17.05.2017, тобто позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності.
Щодо відмови у задоволенні зустрічного позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що посилання відповідача на відсутність підпису позичальника під Умовами і правилами кредитування та викладення їх на російській мові не спростовують факту укладення кредитного договору на підставі заяви-анкети від 03.10.2008 та довідки про умови кредитування. 
Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості слід скасувати. Ухвалити нову постанову в цій частині, якою первісний позов задовольнити частково, стягнути ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк– 7386,05 грн заборгованість за кредитом , штраф - 250,00 грн (фіксована частина) та штраф 369,30 грн (процентна складова). В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
       Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 травня 2019 рокускасувати в частині вирішення вимог первісного позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».
       Ухвалити нову постанову.
       Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»  до ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»  заборгованість за кредитом – 7386,05 грн, штраф - 250,00 грн (фіксована частина) та штраф 369,30 грн (процентна складова). 
В іншій частині позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовити.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:25.02.2021

       Головуючий         

       Судді