Ухвала

19 січня 2021 року
м. Київ
справа № 320/2655/17
провадження № 51-154 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 жовтня
2020 року щодо нього, 
в с т а н о в и в:
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області вироком від 22 червня
2020 року засудив
ОСОБА_4 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, раніше судимого,
за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;
за ч. 2 ст. 125 КК та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. 
 
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_4 звільнено від покарання, призначеного йому за ч. 2 ст. 125 КК, у зв`язку з закінченням строків давності. 
На підставі ч. 5  ст. 72 КК  (у редакції закону України № 838-VIII від 
26 листопада 2015 року) засудженому зараховано у строк призначеного йому покарання строк попереднього ув`язнення у період з 09 квітня 2017 року по 
13 жовтня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Встановлено, що на час ухвалення вироку строк відбутого ОСОБА_4 покарання становить 1 рік 8 днів позбавлення волі, що у відповідності до ч. 1  
ст. 72 КК України становить 2 роки 16 днів обмеження волі, у зв`язку з чим, постановлено вважати призначене ОСОБА_4 покарання фактично відбутим.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року зазначений вирок залишено без зміни.
За обставин, установлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_4 6 грудня 2014 року приблизно о 23:00, знаходячись біля магазину «Катюша», який розташований по проспекту Б. Хмельницького, 89-а у м. Мелітополі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, разом з ОСОБА_5 та іншими невстановленими досудовим слідством особами, під час раптово виниклого конфлікту, завдав ОСОБА_6 не менше двох ударів руками та ногами у голову, внаслідок чого заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_7 не менше чотирьох ударів руками та ногами в голову та у грудну клітку, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження.
Засуджений у касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення щодо нього та закрити кримінальне провадження на підставі п. 6 ч. 1, ч. 7 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Вважає, що вже існує вирок, ухвалений щодо ОСОБА_5 , засудженого по тому самому обвинуваченню. На обґрунтування своїх вимог вказує на недоведеність винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень ґрунтується на ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказах, зокрема: показаннях потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про те, що саме засуджений разом з іншими особами завдавав їм ударів руками і ногами в голову та по тулубу; свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 травня 2015 року, згідно якого потерпілі та свідки впізнали ОСОБА_4 , як особу, яка разом з іншими особами вчинили побиття ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ; висновках експерта № 70 і № 69 від 21 січня 2015 року про ступінь тяжкості заподіяних потерпілим тілесних ушкоджень.
Апеляційний суд за результатами розгляду провадження погодився із висновками суду першої інстанції та визнав безпідставними доводи засудженого про недоведеність винуватості засудженого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК, навівши мотиви постановленого рішення, які містять відповіді на аргументи апеляції засудженого.
Ухвала апеляційного суду є достатньо вмотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Відповідно до вимог ст. 26 КК співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення.
Встановлені судом фактичні обставини провадження свідчать, що ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 та невстановленими досудовим слідством особами заподіяв потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_7 - легкі тілесні ушкодження. Таким чином, вирок на який посилається засуджений ухвалений щодо ОСОБА_5 , який у співучасті з ним вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК, в свою чергу не стосується оскаржених судових рішень щодо ОСОБА_4 .
Колегія суддів вважає, що місцевий суд призначаючи покарання діяв у межах розсуду наданого йому законодавством і при цьому виходив з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації. 
Крім того, встановивши обставини, передбачені у п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, а також з урахуванням позиції засудженого, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_4 від призначеного йому покарання лише за ч. 2 ст. 125 КК на підставі ч. 5 ст. 74 КК.
У зв`язку з чим, доводи ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження на підставі п. 6, ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК є необґрунтованими.
 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 з наведених у ній мотивів немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року щодо нього.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                   ОСОБА_3