ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 р. 	Справа № 528/750/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Бершова Г.Є.
суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. 
за участю секретаря судового засідання  Патової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 14.09.2020 (суддя Вітківський М.О.,  м. Гребінка, Полтавська область, повний текст складено 18.09.20) по справі № 528/750/20
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Управління патрульної поліції в м. Київ в особі інспектора капрала поліції батальйону кінної роти УПП у Київській області Демченка Валерія Леонідовича                  
          про скасування постанови ЕАМ № 28887043 від 28.07. 2020 р. про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м. Київ в особі інспектора капрала поліції батальйону кінної роти УПП у Київській області Демченка Валерія Леонідовича, в якому просив скасувати постанову відповідача серія ЕАМ № 2887043 від 28.07.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного штрафу за ч.1 ст. 122 КУпАП в розмірі 255 грн. та закрити провадження у справі.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.07.2020 року близько 9-20 год. ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «LAND ROVER» д.н.з. НОМЕР_1 , безпідставно зупинено інспектором батальйону кінної роти Управління патрульної поліції в м. Києва капралом поліції Демченком В.Л., який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2887043 від 28 липня 2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 255,00 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки позивач в порушення п.12.4 ПДР України ніби рухався зі швидкістю 81 км\год. в населеному пункту, чим перевищив встановлені обмеження руху на 31 км\год. Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання постанови вчинено з порушенням норм закону. 
Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року позов задоволено.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2887043 від 28 липня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 гривень - скасовано.
Провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрито.
Департамент патрульної поліції, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 14.09.2020 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2  ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою  технічного  запису не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що  28.07.2020 інспектором батальйону кінної роти УПП у Київській області капралом поліції Демченком В.Л. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серія ЕАМ № 2887043, згідно з якою на позивача було накладено штраф у розмірі 255,00 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП. У постанові вказується, що 28.07.2020 о 09:09:37 (м.Київ, вул. Матикіна Генерала) водій керуючи транспортним засобом «Land Rover Range Rover» номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 81 км/год., чим перевищив встановлені обмеження руху на 31 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом ТРУКАМ ТС 001115, чим порушив п.12.4. ПДР – Порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год), відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП. Прийняте по справі рішення у виді адміністративного стягнення штрафу у сумі 255 грн. (а.с.2).
Позивач, не погодившись із постановою відповідача, звернувся до суду з даним позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та доведеними, а тому постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ст. 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП посадовими особами національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.
Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, що унормовані в Постанові Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху», яку затверджено постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі – ПДР).
Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
У даному випадку підставою складення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення стало перевищення швидкості у населених пунктах, тобто порушення п. 12.4 ПДР України.
Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
За приписами ст.ст. 258, 283 КУпАП у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський може виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Дане правило міститься в п. 1 розділ ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395), зокрема справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Водночас частиною 5 статті 258 КУпАП передбачено, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинна компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення, оскільки протокол є, зокрема, не лише засобом фіксації вчинення правопорушення, а й доказом дотримання (недотримання) посадовою особою, яка його складає, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до ст. 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 94 КАС письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Частиною 1, 2 ст. 99 КАС передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи відповідачем не додано доказів, які засвідчені належним чином, тому відповідно до ст. 94 КАС вони не можуть вважатися належними та допустимими.
Крім того, колегією суддів встановлено, що відповідачем до суду першої інстанції надано електронний доказ, а саме диск «DVD-R» (а.с.38), з якого вбачається, що на ньому містяться два файли: ( НОМЕР_2 ) форматом «avi» та (1595927623_RH000_0728_091343_Moment) форматом«jpg». Так, в ході відтворення файлу формату «avi» було встановлено: що на самому початку запису, в правому верхньому кутку вже фісується час - 9:13:43, в лівому нижньому куті фіксується швидкість - 81 км/год. При цьому, неможливо однозначно стверджувати, що швидкість заміряна приладом ТРУКАМ ТС 001115, оскільки такі дані відсутні. Даючи оцінку вказаним відомостям можливо прийти до висновку, що швидкість 81 км/год. фіксується на відеозапису, ще до того моменту коли був здійснений замір швидкості автомобіля марки «LAND ROVER» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Крім того, час фіксації о 09:13:43 год., не збігається з часом вчинення правопорушення, який зафіксований в оскаржуваної постанови 9:09:37. З огляду на це можна припустити, що дані відмості не відповідають фактичним обставинам справи.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а.
Відповідно до вимог пунктів 1-3 ч.1 ст. 293 Кодексу України про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу.
Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення, яка передбачає обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача слід закрити.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 14.09.2020 по справі № 528/750/20  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко