Ухвала
 
18 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 172/449/20
провадження № 61-3687ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І. 
 
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Васильківське-Агро» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Васильківське-Агро» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за попереднім договором оренди землі,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2020 року ТОВ «Васильківське-Агро» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за попереднім договором оренди землі.
Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 14 лютого 2019 року між ТОВ «Васильківське-Агро» та ОСОБА_1 було укладено попередній договір оренди землі, відповідно до умов якого між сторонами в тридцятиденний строк з моменту припинення, в тому числі, але не виключно шляхом розірвання або визнання недійсним договору оренди землі укладеного між ТОВ «Дніпроагроальянс» та відповідачем, на умовах визначених попереднім договором, договору оренди в узгодженій формі та на умовах встановлених договором. Згідно з пунктом 6 договору сторона 2 протягом 10 днів з моменту припинення, в тому числі, але не виключно шляхом розірвання або визнання недійсним договору оренди землі укладеного між ТОВ «Дніпроагроальянс» та відповідачем письмово повідомляє про це сторону 1 та надає копії документів необхідних для підготовки проекту договору оренди, у тому числі копії документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Якщо договір оренди землі укладений між ТОВ «Дніпроагроальянс» та відповідачем буде поновлений на новий строк або у разі якщо строк його дії буде продовжено за згодою сторін, то відповідач зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, встановлених на 01 січня, в якому було укладено договір. 
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2019 року у справі № 172/522/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Дніпроагроальянс» про розірвання договору оренди землі позов ОСОБА_1 задоволено.
Розірвано договір оренди землі. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 вересня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Дніпроагроальянс» залишено без задоволення, а рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2019 року було залишено без змін. 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право оренди на земельну ділянку, площею 6,172 га, кадастровий номер 1220781100:02:006:0031, яка належить на праві власності відповідачу на підставі державного акту на право власності на землю від 15 січня 2003 року № IV-ДП 131769, було зареєстровано 24 березня 2015 року за ТОВ «Дніпроагроальянс» на підставі договору оренди від 10 березня 2015 року, 10 вересня 2019 року припинено право оренди за ТОВ «Дніпроагроальянс» на підставі рішення суду від 08 липня 2019 року. 
Однак, цією ж датою, 10 вересня 2019 року, на підставі договору оренди землі                   від 29 липня 2019 року державним реєстратором внесено запис про право оренди спірної земельної ділянки в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Дніпроагроальянс» строком до 31 грудня 2026 року, номер запису про інше речове право: 33184353, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1912377512207. Земельна ділянка, яка була предметом попереднього договору оренди землі, укладеного між позивачем та відповідачем та яка мала бути передана в оренду позивачу, була передана іншій особі ТОВ «Дніпроагроальянс» в оренду                  до 31 грудня 2026 року та всупереч умовам попереднього договору землі. 
На підставі викладеного ТОВ «Васильківське-Агро» просило стягнути з відповідача штраф за попереднім договором оренди землі від 14 лютого 2019 року у розмірі               125 190 грн та судові витрати.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року задоволено позовні вимоги ТОВ «Васильківське-Агро». 
Стягнуто із ОСОБА_1 штраф за попереднім договором оренди землі                       від 14 лютого 2019 року у розмірі 125 190 грн. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено.
Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року у справі за позовом ТОВ «Васильківське-Агро» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за попереднім договором оренди землі скасовано.
У задоволенні позовних вимог ТОВ «Васильківське-Агро» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за попереднім договором оренди землі відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
03 березня 2021 року ТОВ «Васильківське-Агро» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду на постанову Дніпровського апеляційного суду               від 02 лютого 2021 року у вказаній вище справі, в якій просило скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).  
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом                      на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної                                 скарги) - 2 270 грн. 
Ціна позову у даній справі становить 125 190 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                          (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону. 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а) і в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.   
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для касаційного перегляду судових рішень, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а» і «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а) і в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі             будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи               від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки ТОВ «Васильківське-Агро» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Васильківське-Агро» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Васильківське-Агро» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за попереднім договором оренди землі відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    А. І. Грушицький