ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/479/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/2583/20 Категорія: 304000000 	Казидуб О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       18 березня 2021 року :м. Черкаси 
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

учасники справи: 

позивач – Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»,

відповідач – ОСОБА_1 ,

особа, що подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,
    
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2020 року у складі судді Казидуб О.Г.,   
                   
в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинок АДРЕСА_1 здійснюється ПАТ «Черкаське хімволокно» «Черкаська ТЕЦ». 
З власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 13 червня 2018 року було підписано договір № 1/8/2 про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, строком на 1 рік.
Оскільки, відповідач з листопада 2015 року своєчасно не вносить плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, утворилася заборгованість перед позивачем, яка станом на 29 грудня 2019 року становить 27 957,64 грн.
Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 27 957,64 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 3562,13 грн. та 3% річних в сумі 1484,23 грн., а всього 33 004,00 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2020 року задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» заборгованість за спожиту теплову енергію, що утворилась за період з 1 листопада 2015 року по 1 грудня 2019 року в сумі 27964, 64 грн., інфляційні втрати – 3562,13 грн. та 3% річних в сумі 1484,23 грн., а всього 33004,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» судовий збір в сумі 2102,00 грн.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 1 грудня 2020 року заяву ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» про виправлення описки задоволено. Внесено виправлення в рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2020 року, а саме: у вступній та резолютивній частині рішення вказано замість «Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», вірно «Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»; в першому абзаці мотивувальної частини замість ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», вказано вірно ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ». 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для справи, просив рішення суду змінити, застосувавши строк позовної давності з 1 листопада 2015 року по 12 квітня 2017 року в сумі 10 177,48 грн. та частково відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції без посилання на докази встановив, що ОСОБА_1 з 6 листопада 2015 року є власником квартири АДРЕСА_2 та без посилання на докази встановив, що відповідач є споживачем житлово – комунальних послуг з централізованого опалення та гарячої води, що надає ТЕЦ.
Також, вказує, що оскаржуваним рішенням з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за гаряче водопостачання, хоча така вимога позивачем не заявлялася. Крім того, суд стягнув суму заборгованості на 7 гривен більше ніж просив позивач. 
Враховуючи те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, просив застосувати до даних правовідносин строк позовної давності в суді апеляційної інстанції, який на його думку сплив 13 квітня 2017 року. 
Вказує, що заборгованість за гаряче водопостачання (липень 2016 року – 349,26 грн., вересень 2016 року – 209,21 грн., серпень 2019 року – 1105,65 грн., вересень 2019 року – 85,05 грн.) він не визнає, оскільки в його квартирі на гарячу воду вмонтований та опломбований лічильник, а кран перекритий взагалі, оскільки підігрів води здійснюється бойлером. 
24 лютого 2020 року представник ПАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» - Марцішевський Б.Р. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки, ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів справи, на ПАТ «Черкаське хімволокно» (в подальшому ПрАТ) покладений обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності, що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 №374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 №2444) (а.с.17). 
Відповідно до Положення, затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів, протокол №27 від 20.04.2018, відокремлений підрозділ «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» не є юридичною особою і здійснює свою діяльність на основі і відповідно до чинного законодавства України, статуту ПрАТ «Черкаське хімволокно» та Положення. Метою діяльності відокремленого підрозділу є задоволення суспільних потреб в електричній та тепловій енергії шляхом виробництва електричної та теплової енергії, її передачі споживачам, збуту електричної та теплової енергії фізичним і юридичним особам, надання послуг підприємством, установам, організаціям та громадянам ( а.с.18-19).
Згідно договору купівлі – продажу квартири від 6 листопада 2015 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_2 . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Левицькою Е.А. (а.с.10-11)
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.12).
Відповідно до паспортних даних, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.13).
Між ПРАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» та ОСОБА_1 укладено договір № 1/8/2 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на квартиру АДРЕСА_2 ( а.с.8-9)
Згідно наданого позивачем розрахунку, за період з листопада 2015 року по грудень 2019 року заборгованість за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_3 , складає 27 957,64 грн., інфляційна складова боргу - 3 562,13 грн., 3% річних – 1484,23 грн. (а.с.5).
Також, в матеріалах справи міститься лист – розрахунок ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» за опалення та гаряче водопостачання за період з листопада 2019 року по 1 грудня 2019 року по кв. АДРЕСА_2 (а.с.6).
Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених обставин, регламентуються наступними правовими нормами.
Відповідно до п.п.18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.
Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.
Згідно зі ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Як зазначено у ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.
Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця- надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує, а статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також згідно ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.2  ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач у справі довів факт надання ним у квартиру відповідача (кв. АДРЕСА_2 ) комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що відповідачем не спростовано. Однак, за надані послуги відповідач, як споживач, у встановленому порядку не розрахувався, що спричинило виникнення заборгованості, про стягнення якої заявлено позовну вимогу у справі.
У відповідача, як споживача таких послуг, виник обов`язок по їх оплаті, що встановлений ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, вказаною нормою права, передбачено також обов`язок споживача укласти договір про надання відповідної житлово-комунальної послуги.
Доказів належного погашення заборгованості по оплаті одержаних послуг відповідач суду не надав.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача у справі заборгованості по наданим послугам та нарахованих на неї у порядку ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних. 
У своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_1 ставить питання про застосування строку позовної давності до даних правовідносин, однак колегія суддів не вбачає підстав для його застосування, виходячи із наступного.
Відповідач вказує, що позивач, звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Розгляд справи у суді першої інстанції відбувся без участі відповідача, з огляду на, що він не міг скористатись правом на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Як вбачається з листа – розрахунку, відповідач у липні 2017 року здійснив сплату по 1 грн. за кожну послугу на погашення заборгованості по опаленню та гарячому водопостачанню. Крім того, у квітні 2018 року здійснив сплату по 2 грн. за кожну послугу на погашення заборгованості по опаленню та гарячому водопостачанню та у квітні 2019 року за гаряче водопостачання в розмірі 1 грн. ( а.с.6) 
Тобто, трирічний строк позовної давності ОСОБА_1 було перервано у зв`язку із частковим погашенням заборгованості, а тому не може бути застосований до даних правовідносин. 
Колегія суддів не може прийняти посилання скаржника, як на підставу для скасування рішення суду, стосовно того, що суд першої інстанції без посилання на докази встановив, що ОСОБА_1 з 6 листопада 2015 року є власником квартири АДРЕСА_2 . В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчений договір купівлі – продажу квартири від 6 листопада 2015 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10-12).
Посилання скаржника, що невідомо яким чином суд, без посилання на докази встановив, що ОСОБА_1 є споживачем житлово – комунальних послуг з централізованого опалення та гарячої води, що надає ТЕЦ, є безпідставними, необґрунтованим та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Зокрема, в матеріалах справи міститься договір укладений Між ПРАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» та ОСОБА_1 № 1/8/2 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на квартиру АДРЕСА_2 ( а.с.8-9). Крім того, в матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів того, що позивач не надавав таких послуг відповідачу, а ОСОБА_1 їх не отримував.
Твердження скаржника, що оскаржуваним рішенням з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за гаряче водопостачання, хоча така вимога позивачем не заявлялася, є помилковим та таким, що спростовується прохальною частиною позовної заяви.
Стосовно посилання скаржника на те, що суд першої інстанції у резолютивній частині рішення стягнув суму заборгованості на 7 гривень більше, ніж просив позивач, колегія суддів вважає, що в даному випадку міститься описка, яка може бути усунута на підставі ст. 269 ЦПК України. Оскільки, як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд при винесенні рішення враховував суму заборгованості в розмірі 27 957, 64 грн. 
Твердження ОСОБА_1 , стосовно того, що він не визнає позовні вимоги в частині стягнення боргу за гаряче водовідведення, оскільки в його квартирі на гарячу воду вмонтований та опломбований лічильник, а кран перекритий, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки наявність лічильника не свідчить про відсутність заборгованості по наданих послугах.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку наявним у справі доказам та з урахуванням всіх обставин у справі правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню.
З огляду на це, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382. 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2020 року у даній справі залишити без змін
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:                   Н. І. Гончар 

        Ю. В. Сіренко

        Т. Л. Фетісова