Справа № 127/20018/20
Провадження № 22-ц/801/172/2021
Категорія: 32
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року	Справа № 127/20018/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,
учасники справи:
позивач: ФОП ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди за апеляційною скаргою представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Варцаби Сергія Анатолійовича на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року постановлене в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Гуменюка К.П., дата виготовлення повного тексту додаткового рішення 03 грудня 2020 року,

встановив:

Короткий зміст заявлених вимог та їх обґрунтування.
В вересні 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2020 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 2 від 12 листопада 2019 року у розмірі 57 763 грн. 62 коп., з яких 52 800 грн. 00 коп. - основний борг, 4 067 грн. 44 коп. - комунальні платежі, 592 грн. 82 коп. - 3 % річних, 303 грн. 00 коп. - інфляційні.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
У стягненні витрат понесених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. - відмовлено.
10 листопада 2020 року представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвокат Варцаба Сергій Анатолійович звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення у вказаній справі щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року у стягненні витрат понесених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. - відмовлено.

Витрати на професійну правничу допомогу залишено за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .
Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року мотивоване тим, що представником позивача на підтвердження понесених ФОП ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. не було надано будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджували б факт здійснення оплати гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвокат Варцаба Сергій Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій, посилався на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволені вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу через відсутність фінансового документу, що підтверджує їх сплату, не врахувавши, що нормами чинного законодавства передбачено право сторін на встановлення порядку оплати гонорару адвоката за надану професійну правничу допомогу, а також можливість визначення розміру витрат на правничу допомогу на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг та їх вартості, що підлягають сплаті відповідною стороною.
ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направляло, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції
Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
Апеляційним судом достовірно встановлено, що 01 вересня 2020 року між адвокатом Варцабою С.А. та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги (а.с.54-55).
01 вересня 2020 року між вказаними сторонами було укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 01 вересня 2020 року, якою, зокрема п.6 встановлено, що гонорар адвоката сплачується клієнтом через 45 днів з дати винесення Вінницьким міським судом Вінницької області рішення по справі за позовом клієнта до відповідача вказаного в п.2 ( ОСОБА_2 ) даної додаткової угоди (а.с. 56).
Відповідно до акту про прийняття - передачі наданих послуг від 09 листопада 2020 року встановлено, що адвокат надав замовнику професійну правничу (правову) допомогу (адвокатські послуги) відповідно до договору про надання правової допомоги від 01 вересня 2020 року, а клієнт прийняв надані послуги. Сторони погодили та підтверджують професійну правничу (правову) допомогу (адвокатські послуги) згідно опису, що складається з: вивчення матеріалів, оцінки обставин справи, правовідносин, підготовки правової позиції сторони з метою звернення до суду; консультації та роз`яснення щодо правової позиції сторони з метою звернення до суду; підготовка позовної заяви до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 57763,62 гривень з яких 52800,00 гривень основного боргу, 4067,44 гривень комунальних платежів, 592,82 гривень 3 процентів річних та 303,36 гривень інфляційного збільшення. Загальна вартість послуг правової допомоги становить 10000,00 грн. Вказаний акт містить підписи сторін з відтиском печатки адвоката Варцаби С.А. (а.с. 57).
09 листопада 2020 року адвокатом Варцабою С.А. видано рахунок №1 (а.с. 58) в якому вказано постачальника послуг, банківські реквізити, платника та підставу оплати вищезазначеної суми в розмірі 10000,00 грн.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача у суді першої інстанції заявив до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. На підтвердження цих вимог останній надав копію договору про надання правової допомоги від 01 вересня 2020 року, укладену між адвокатом Варцабою С.А. та ФОП ОСОБА_1 , копію додаткової угоди від 01 вересня 2020 року до угоди від 01 вересня 2020 року, копію акта про прийняття-передачі наданих послуг від 09 листопада 2020 року, копію рахунку від 09 листопада 2020року.
Крім того, відповідно до додаткової угоди від 01 вересня 2020 року до договору про надання правової допомоги від 01 вересня 2020 року укладеної між адвокатом Варцабою С.А. та ФОП ОСОБА_1 , зокрема п.6 сторони погодили, що гонорар адвоката сплачується клієнтом через 45 днів з дати винесення Вінницьким міським судом Вінницької області рішення по справі за позовом клієнта до відповідача вказаного в п.2 ( ОСОБА_2 ) даної додаткової угоди (а.с. 56).
Таким чином, суд попередньої інстанції помилково відмовив у задоволенні вимог представника позивача про відшкодування судових витрат з підстав відсутності доказів фактичної оплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Так, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2020 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди задоволено в повному обсязі, а також характер виконаної адвокатом роботи (вивчення матеріалів, оцінки обставин справи, правовідносин, підготовки правової позиції сторони з метою звернення до суду; консультації та роз`яснення щодо правової позиції сторони з метою звернення до суду; підготовка позовної заяви до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 57763,62 гривень з яких 52800,00 гривень основного боргу, 4067,44 гривень комунальних платежів, 592,82 гривень 3 процентів річних та 303,36 гривень інфляційного збільшення), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд апеляційної приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 10000,00 грн., витрачені/будуть витрачені позивачем, є документально підтвердженими, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача щодо ухвалення додаткового рішення є помилковим.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви представника позивача ФОП ОСОБА_1 адвоката Варцаби С.А. в повному обсязі.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Варцаби Сергія Анатолійовича задовольнити.
Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Варцаби Сергія Анатолійовича про розподіл судових витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1  судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                О.Ю. Береговий
Судді                                                                                О.В. Ковальчук
                                                                               Т.М. Шемета