УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/790/20 Головуючий у 1-й інст. Васильчук Л. Й. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №285/790/20  за позовом ОСОБА_1 до Відділу фінансів Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області, як правонаступника Управління фінансів Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області, третя особа - Новоград-Волинська районна державна адміністрація Житомирської області, про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , 
на рішення  Новоград-Волинського  міськрайонного  суду  Житомирської області, ухвалене  15 вересня 2020 року суддею Васильчук Л.Й. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Відділу фінансів Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - Відділ фінансів, відповідач), у якому, посилаючись на незаконність її звільнення, просила: визнати незаконним та скасувати наказ № 6-к від 27 січня 2020 року про її звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України з Управління фінансів Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - Управління фінансів), правонаступником якого є відповідач у справі; поновити її на посаді секретаря керівника та зобов`язати внести відповідні записи до трудової книжки; стягнути з Відділу фінансів Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - Відділ) на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначила, що наказом голови райдержадміністрації від 26.11.2019 Управління перейменовано у Відділ з граничною чисельністю 5 штатних одиниць. Цього ж числа її попереджено про скорочення чисельності та штату і наступне звільнення із займаної посади із зазначенням дати запланованого вивільнення 27.01.2020. 27.01.2020 наказом № 6-к її звільнено з роботи відповідно до п.1 ст. 40 КЗпПУ у зв`язку зі скороченням штату. Вважає наказ про звільнення незаконним, так як на день її звільнення скорочення штату не було, новий штатний розпис був введений в дію лише 01.02.2020, вакантні посади їй не пропонувались. Крім того, роботодавець не врахував переважне право на залишення її на роботі, оскільки вона виховує неповнолітню дитину, батько якої загинув при виконанні завдань у зоні проведення АТО.
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог. 
На її думку, суд першої інстанції не дослідив, що на день її звільнення 27.01.2020 скорочення штату не було, новий штатний розпис введений в дію лише 01.02.2020, тобто вже після її звільнення, а вакантні посади, наявні на час попередження про звільнення і до дати звільнення включно, роботодавцем їй не пропонувались. Також, суд не звернув уваги на положення ч. 3 ст. 184 КЗпП України. Крім того, суд не надав оцінки тій обставині, що на час її звільнення посада, з якої її звільнили існувала в штатному розписі.
У відзиві начальник Відділу Кизяк Н. просила залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на її безпідставність. Вказала, що при звільненні позивачки були дотримані вимоги законодавства, вона попереджена про майбутнє звільнення за два місяці, вакантні посади на момент попередження позивача про звільнення так і на день її звільнення були відсутні. Окрім того, всі п`ять штатних одиниць Відділу фінансів за новим штатним розписом належать до посад державної служби, а посада позивачки (секретаря керівника), яку вона обіймала, належала до категорії посад, які виконували функції з обслуговування в державному органі, тобто така посада не належала до категорії посад державної служби. У зв`язку з цим роботодавець не міг виконати обов`язок по працевлаштуванню працівника відповідно до ст. 184 КЗпП України. Також, зазначила, що позивач не була позбавлена права на загальних підставах вступити на державну службу з обов`язковим проведенням конкурсу. 
До суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутність. 
Представник відповідача надіслав апеляційному суду довідку №15/01-28 від 19.01.2021 про відсутність вакантних посад за період з 26.11.2019 по 27.01.2020 та перейменування Управління фінансів у Відділ фінансів, копію штатного розпису за 2019 рік, довідку №16/01-28 від 19.01.2021 про те, що посади у штатному розписі Відділу фінансів, затвердженому 28.01.2020 відносяться до посад державної служби, які просив долучити до матеріалів справи. Суд апеляційної інстанції долучив надані документи до матеріалів справи, оскільки вони надані на спростування доводів апеляційної скарги. Окрім того, посилання на обставини, які підтверджуються цими доказами, містилися у письмовому відзиві на позовну заяву, який подавався відповідачем суду першої інстанції. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 2 Фінансового управління Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 24.01.2005 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду секретаря-друкарки зазначеної установи (а.с. 32-33). 
15.02.2013 Фінансове управління Новоград-Волинської райдержадміністрації перейменовано в Управління фінансів. 01.05.2016 ОСОБА_1 переведено на посаду секретаря керівника у зв`язку зі змінами в штатному розписі, що підтверджується записом в трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с. 13 зворот).
Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 26.11.2019 № 247 "Про упорядкування структури Новоград-Волинської районної державної адміністрації" (зі змінами, внесеними розпорядженням від 20.01.2020 №16) в структурі Новоград-Волинської райдержадміністрації перейменовано юридичну особу Управління фінансів на Відділ фінансів з граничною чисельністю працівників - 5 (а.с. 4-9).
26.11.2019 ОСОБА_1 попереджена про скорочення чисельності та штату працівників та наступне вивільнення із займаної посади (а.с. 10 зворот).
22.01.2020 наказом № 1-0 Управління фінансів затверджено структуру та граничну чисельність Відділу фінансів: начальник відділу-1, головний спеціаліст-3, головний спеціаліст-бухгалтер-1 (а.с. 11).
Наказом Управління фінансів від 27.01.2020 № 6-к ОСОБА_1 звільнено з посади секретаря керівника відповідно до п.1 ст. 40, ст. 44 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників (а.с. 15).
ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19). Її чоловік ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 20).
Відповідно до довідки Управління №32/01-35 від 31.01.2020 при звільненні позивача розрахункові кошти виплачено в день звільнення, заборгованість відсутня (а.с. 16).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).
У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада  1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він  за 2 місяці про наступне вивільнення.
Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048 цс 15.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що роботодавець у визначеному законом порядку попередив позивачку про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату, станом на момент попередження про звільнення та на день звільнення будь-яких вакантних посад не було, а у Відділі фінансів були вакантні посади лише державних службовців, на зайняття яких потребувалося проходження конкурсу, відповідно до порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби.
Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при звільненні позивача у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, роботодавець діяв в межах повноважень, в порядку та у відповідності до вимог чинного трудового законодавства, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що на день її звільнення 27.01.2020 скорочення штату не було, а новий штатний розпис введений в дію лише 01.02.2020, вже після її звільнення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними. Так, штатним розписом на 2019 рік, затвердженим 20.02.2019, який діяв на час попередження позивачки про наступне звільнення, та штатним розписом на 2020 рік, який затверджений 27.01.2020 та введений в дію з 01.01.2020, затверджений штат Управління фінансів у кількості 15 одиниць, серед яких наявна посада секретаря начальника, яку обіймала ОСОБА_1 . Разом з тим, відповідно до штатного розпису, затвердженого 28.01.2020, який введено в дію з 01.02.2020, затверджено штат Відділу фінансів на 2020 рік у кількості 5 штатних одиниць, серед яких посада секретаря начальника відсутня. 27.01.2020 був останнім робочим днем ОСОБА_1 , а тому затвердження 28.01.2020 штатного розпису Відділу фінансів, який вводився в дію з 01.02.2020, не спростовує висновків суду, що відбулося скорочення штатів та правомірність звільнення позивачки 27.01.2020. Враховуючи зазначене, доводи ОСОБА_1 про те, що на час її звільнення, посада, з якої її звільнили, існувала в штатному розписі, на правильність висновків суду не впливає. 
Посилання позивачки на те, що вакантні посади, наявні на час попередження про звільнення і до дати звільнення включно, роботодавцем їй не пропонувались, є безпідставними з огляду на відсутність таких посад як в Управлінні, так і у Відділі у вказаний період. Крім того, як встановлено судом першої інстанції посади у штатному розписі Відділу фінансів, який затверджений 28.01.2020, відносяться до посад державної служби, зарахування на які проводиться шляхом конкурсного відбору, що також підтверджується довідкою від 19.01.2021 №16/01-28, наданою Відділом фінансів суду апеляційної інстанції.
Оскільки посада, яку займала позивачка, в Управлінні була єдиною, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що положення статті 42 КЗпП України у даному випадку не застосовуються, а тому твердження позивачки про те, що вона мала переважне право на залишення на роботі є помилковими. 
Посилання на  заборону її звільнення з огляду на те, що вона є одинокою матір`ю, яка виховує дитину віком до чотирнадцяти років, відповідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки посади у штатному розписі Відділу фінансів, який затверджений 28.01.2020, відносяться до посад державної служби, зарахування на які проводиться за результатами конкурсу відповідно до спеціального закону - Закону України «Про державну службу. Тому у даному випадку слід застосовувати норми спеціального законодавства.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 вересня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 25 січня 2021 року.