ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/11232/18                                        Головуючий суддя І інстанції Цвірюк Д. В.
Провадження № 22-ц/818/1067/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року                                                         м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.,
суддів колегії                                        Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Чабан А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Цвірюка Д.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в Харківській області про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року адвокат Хадєєва Т.М. звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом до Управління поліції охорони в Харківській області, в якій просила стягнути з Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області в особі Управління поліції охорони в Харківській області 121 962,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди, а також судові витрати та витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 27.03.2012 між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області в особі начальника Центру технічної охорони Агапова Валерія Юрійовича, який діяв на підставі Положення та Довіреності від 30.12.2011 №48/1-1-3914/Мз та ОСОБА_1 було укладено договір №301-31171 про спостереження за допомогою пунктів централізованого спостереження Державної служби охорони станом засобів сигналізації, що встановлені у житлових приміщеннях громадян, з реагуванням груп затримання ДСО при надходженні сигналу «ТРИВОГА» та їх технічне обслуговування. Договір є дійсним, умови договору замовником виконуються у належний спосіб. Відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2016 було затверджено перелік органів поліції охорони, які є правонаступниками Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, відповідно до якого правонаступником сторони договору є Управління поліції охорони в Харківській області. Зазначає, що в ніч з 8 на 9 липня 2017 року на ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) в період часу з 00 год. 28 хв. до 08 год. 10 хв., коли Об`єкт перебував під охороною в належну позивачу – ОСОБА_1 квартиру проникли сторонні особи, в результаті чого було виявлено викрадення майна з території Об`єкту ( АДРЕСА_1 ) у великих розмірах, що завдало завеликої шкоди Замовнику та членам його родини. За фактом скоєння крадіжки порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. На підставі викладеного вважає, що відповідачем було неналежним чином виконані свої обов`язки, передбачені договором та в порушення п.п. 2.1, 2.2, 4.1.3 умов Договору не забезпечив централізовану охорону «Об`єкта» в цілому в період знаходження квартири під охороною, що дало можливість невстановленим слідством особам проникнути в квартиру, вкрасти цінні речі, що зберігалися на Об`єкті та безперешкодно зникнути з місця події. А саме охорона не тільки не запобігла викраденню речей, але і в порушення п. 4.1.3 умов договору не прийняла заходи щодо затримання сторонніх осіб. Також зазначає, що саме відповідач взяв на себе обов`язок щодо технічного обладнання місць сигналізації у квартирі та встановив її у такий спосіб, щоб унеможливити проникнення сторонніх осіб до квартири. Зазначає, що в порушення вимог Інструкції про організацію діяльності нарядів реагування поліції охорони НР відповідача не було проведено ретельний огляд за периметром Об`єкта, не обстежено у належний спосіб на предмет цілісності місця можливого проникнення двері, вікна, стіни у тому числі суміжні з об`єктом охорони, прилеглу територію та інше. При цьому зазначає, що вікна в квартирі ніколи не були захищені решітками. За результатами проведення слідчих дій встановлено, що проникнення в квартиру відбулось через вікно кухні, у такий же спосіб сторонні особи з викраденими речами безперешкодно покинули об`єкт. Вказує, що за адресою Об`єкту постійно мешкає сім`я дочки ОСОБА_1 – замовника за договором ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх діти, які в зазначений період перебували на відпочинку. За результатами перевірки квартири було встановлено викрадені з квартири речі. Сума збитків, що завдана позивачам в розмірі прямої дійсної шкоди в результаті крадіжки частково складає 121 962,00 грн.
Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що представником позивача помилково додано до позову копію тексту Договору від 27.03.2012 №301-31172 про спостереження допомогою пунктів централізованого спостереження Державної служби охорони за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені у житлових приміщеннях громадян, з реагуванням груп затримання ДСО при надходженні сигналу «ТРИВОГА» та їх технічне обслуговування, який врегульовував питання надання послуг з реагування нарядів відповідача на сигнал «Тривога», які подаються фізичною особою шляхом безпосереднього натиснення нею кнопки ручної тривожної сигналізації на об`єкті з метою виклику нею наряду реагування відповідача на об`єкт. На відміну від цього договору, Договір від 27.03.2012 №301-31171 врегульовував питання договірних відносин щодо спостереження відповідачем за станом охоронної сигналізації об`єкта під час відсутності на ньому будь-яких осіб, сигнал «Тривога» від якої надходить, зокрема у випадку порушення цілісності об`єкта (відкриття дверей, вікон та ін.) або з інших технічних причин (несправностей). Одночасно з підписанням Договору ОСОБА_1 надала відповідачу свою заяву від 28.03.2012 про підключення сигналізації об`єкта, з зазначенням у ній переліку своїх довірених осіб та способів зв`язку з ними. Зазначив, що безпосередньо відповідач не здійснював встановлення охоронної та ручної тривожної сигналізації позивачу ОСОБА_1 на об`єкті, до 04.04.2012 сигналізація об`єкта перебувала під спостереженням іншого суб`єкта приватної охоронної діяльності – ТОВ «Охорона і технології». Дію обох договорів було припинено 01.11.2017 на підставі відповідної письмової заяви ОСОБА_1 від 01.11.2017. При цьому зазначає, що Договір від 27.03.2012 №301-31172 немає ніякого відношення до обставин виникнення крадіжки з об`єкта 09.07.2017, яка відбулась за відсутності позивачів на об`єкті. Також зазначає, що з 01.01.2016 виконання умов Договору було передано УДСО до відповідача. З часом спільним наказом МВС України та Національної поліції від 26.01.2016 №51/64 відповідача було визнано правонаступником УДСО. Щодо обставин події зазначив, що 09.07.2017 о 00:28 год. на ПЦС відповідача надійшов сигнал «Тривога» про спрацювання охоронної сигналізації об`єкта і згідно з умовами Договору наряд реагування відповідача прибув до нього о 00:32 год. Об`єкт було блоковано НР та оглянуто на предмет можливого проникнення сторонніх осіб. Цілісність об`єкта була не порушена (двері та вікна без видимих ознак пошкодження). З метою сповіщення ОСОБА_1 та його довірених осіб - інших позивачів у справі про подію, оператором ПЦС ОСОБА_6 протягом наступних трьох годин були зроблені неодноразові спроби зв`язатись з ними по телефонному зв`язку з метою їх виклику до об`єкта, але зв`язатися з ними не довелося, всі спроби виявились марними. В порушення умов Договору ОСОБА_1 не залишила відповідачу для зберігання дублікати ключів від дверей об`єкта, що в свою чергу унеможливило відкриття і проведення внутрішнього огляду об`єкта працівниками відповідача. Надходження на ПЦС відповідача тривожних сигналів про спрацювання охоронної сигналізації об`єкта припинилося о 03:52 год. 09.07.2017. Наряд реагування відповідача у період з 00:32 год. 08.07.2017 до 08:10 год. 09.07.2017 невідлучно знаходився біля об`єкта. У зв`язку з відсутністю телефонного зв`язку з позивачами і відсутністю тривожних сигналів сигналізації об`єкта о 08:10 год. 09.07.2017 наряд реагування відповідача залишив об`єкт. О 16:11 год. 09.07.2017 охоронна сигналізація об`єкта була знята з під спостереження ПЦС в автоматичному режимі ОСОБА_1 або уповноваженими нею довіреними особами. Також зазначає, що позивачами не вказано в чому саме полягає неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по Договору, не подано до суду будь-яких належних доказів такого невиконання обов`язків по Договору та вимог нормативних документів працівниками відповідача. При цьому зауважує, що умовами Договору відповідач н покладав на позивача виконання будь-яких умов майнової безпеки об`єкта і не брав на себе зобов`язань забезпечити збереження майна на об`єкті. У відповідності до п. 6.1.1 Договору виконавець не несе майнової відповідальності за збереження майна, що знаходиться на Об`єктах, обладнаних сигналізацією, що знаходиться під спостереженням. Також вказує, що позивачі будь-якої вимоги або вимог до відповідача про відшкодування збитків або шкоди не надсилали. При цьому позивач ОСОБА_1 , діявши на власний розсуд, відмовилась надати відповідачу ключі від під`їзду будинку та вхідних дверей об`єкту згідно з умовами договору та не забезпечила наявності можливості телефонного (мобільного) зв`язку з собою та своїми уповноваженими особами, у зв`язку з чим у працівників відповідача фактично була відсутня будь-яка можливість в найкоротший час здійснити відкриття об`єкта з метою з`ясування причин спрацювання охоронної сигналізації, затримання правопорушників тощо. Крім того зазначає, що договір було укладено з позивачем ОСОБА_1 , будь-які договірні відносини між відповідачем та іншими позивачами відсутні, що унеможливлює будь-яку відповідальність перед ними. Також вказує про недоведення розміру спричинених збитків (шкоди). Посилається на ту обставину, що будь-яких обставин наявності крадіжки майна з об`єкта 09.07.2017 відповідними посадовими особами та судовим рішенням не встановлені.
Представником позивача надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що про відсутність доказів проведення належним чином відповідачем огляду за периметром об`єкту, обстеження об`єкту на предмет цілісності місця можливого проникнення, прилегла територія. Зазначила про розбіжності в поясненнях працівників відповідача та викладенні обставин щодо проведення огляду об`єкта на предмет можливого проникнення сторонніх осіб. У позивачів виникає сумнів щодо проведення обстеження об`єкту на предмет цілісності і можливого проникнення сторонніх осіб та блокування об`єкта, а тому представник позивача стверджувала, що свої зобов`язання за Договором відповідач внаслідок недбалості виконав у неналежний спосіб та в порушення умов Договору, що призвело до можливості невстановленим особам проникнути в квартиру, вкрасти цінні речі, що зберігалися на об`єкті та безперешкодно зникнути з місця події. При цьому за результатами проведення слідчих дій встановлено, що проникнення в квартиру відбулось через вікно кухні. Вказала, що доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 не було виконано умов договору щодо передання охороні дублікатів ключів від об`єкту є необґрунтованими через відсутність доказів того, що ця обставина перешкодила своєчасному виявленню причин спрацювання сигналізації або затриманню злочинців на місці події. Обставини належності майна членам сім`ї позивача ОСОБА_1 підтверджується письмовими доказами, долученими до позову.
Представником позивачів 27.02.2019 подано до суду уточнену позовну заяву, в якій просила визнати дії співробітників Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області неправомірними; стягнути з Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області на користь ОСОБА_3 169533,49 грн, на користь ОСОБА_2 – 37817,60 грн, а всього 207 351,09 грн матеріальної шкоди; стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та судовий збір. В обґрунтування вимог додатково з первісним позовом зазначила, що відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи від 22.12.2018 загальна ринкова вартість майна, викраденого з квартири АДРЕСА_2 станом на 09.07.2017 складала 207 351,09 грн, збитки, які понесла ОСОБА_2 дорівнюють 37 817,60 грн, в ОСОБА_3 – 169 533,49 грн.
Представником відповідача надано до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Також додатково зазначає, що текст уточненої позовної заяви не містить переліку майна, належному кожному з позивачів, ні розрахунку суми спричиненої кожному з позивачів шкоди. Крім того, наголошує про відсутність між відповідачем та позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будь-яких договірних відносин, що унеможливлює відшкодування їм збитків у зв`язку з крадіжкою їх майна з об`єкта. Будь-яких зобов`язань щодо збереження належного зазначеним позивачам майна на об`єкті відповідач перед цими особами та/або позивачем ОСОБА_1 на себе не брав згідно укладеного договору. Оскільки позивач ОСОБА_1 спільно не проживала разом з іншими позивачами у квартирі, вони не є членами сім`ї останньої. Крім того позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою об`єкта не зареєстровані. Також вказав, що належним відповідачем у справі є орган Державного казначейства України. Щодо вимоги позивачів про визнання дій відповідача неправомірними, зазначив, що такі вимоги можуть розглядатись за правилами адміністративного судочинства. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представником позивачів надано до суду правове обґрунтування позиції відповідача, в якому зазначила про необґрунтованість та недоцільність залучення до участі у справі співвідповідача – Державної казначейської служби України. Також зауважила, що спір у даній справі пов`язаний із виконанням саме умов цивільно-правового договору про надання охоронних послуг стосовно конкретного об`єкту, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а не у зв`язку з виконанням власних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Також представником позивача надано до суду письмові пояснення стосовно переліку майна, що належало позивачам.
Ухвалою суду від 25.06.2020 за клопотанням представника позивачів закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 34 444,27 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в Харківській області про стягнення матеріальної шкоди.
В апеляційній скарзі представник позивачів – адвокат Хадєєва Т.М. просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позивні вимоги задовольнити.
В обґрунтування скарги зазначила, що рішення суду є необґрунтованим і незаконним.
Вказала на те, що згідно із підпунктом 1 пункту 4 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1993 року № 615 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 серпня 2001 року № 1053; далі – Положення) державна служба охорони відповідно до покладених на неї завдань, зокрема визначає за погодженням із власниками майна або уповноваженими ними органами чи особами вид охорони під час її організації (міліцейська, цивільна, за допомогою пунктів централізованого спостереження тощо).
Вважає, що Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку взаємодії територіальних органів та підрозділів Національної поліції України під час організації охорони об`єктів органами поліції охорони, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 листопада 2016 року № 1175 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 грудня 2016 року за № 1574/29704 (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі – Порядок взаємодії) територіальні органи поліції охорони здійснюють на договірних засадах охорону фізичних осіб і об`єктів (майна) права приватної і комунальної власності, а також охорону об`єктів права державної власності у випадках і порядку, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, запобігають правопорушенням у місцях несення служби. Згідно із пунктом 3 розділу І Порядку взаємодії організація охорони об`єктів – це діяльність територіальних органів поліції охорони, яка шляхом застосування комплексу організаційних, практичних та інших заходів безпеки (тактичних прийомів і методів) спрямована на запобігання протиправним посяганням, виявлення та припинення протиправних посягань на об`єкти охорони, їх оборону, проведення практичних навчань (навчальних тренувань).
Послалась на те, що згідно із пунктом 2.1. Договору відповідач надає послуги, якість яких відповідає діючим стандартам та вимогам, встановленим відповідно до чинного законодавства України, а саме, здійснює спостереження за станом та технічне обслуговування сигналізації, та забезпечує виїзд НМО у випадку спрацювання сигналізації на об`єкті. Відповідно до п. 2.2. Договору періодом спостереження вважається час з моменту здавання «Замовником» або його довіреною особою «Об`єкта» під охорону «Виконавцю» до моменту зняття «Об`єкта» з охорони «Замовником» або його довіреною особою.
Зазначила, що у розділі 4 Договору прямо зазначені обов`язки відповідача щодо організації та здійснення охорони, передбачено обов`язок відповідача здійснити комплекс дій щодо захисту і збереження майна позивача: обслуговування систем тривожної і охоронної сигналізації, встановлених на об`єкті, спостереження за ними, та вжиття заходів по затриманню сторонніх осіб на об`єкті, де спрацювала сигналізація, протидії злочинним посяганням останніх на майно, що знаходиться на « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Зауважила, що спірний Договір передбачає охорону відповідного об`єкта Замовника, як спеціальну послугу. Така думка позивачів повністю співпадає з позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №920/85/18, провадження № 12-268гс18, викладеної у постанові від 18 червня 2019 року.
Послалась на те, що у подібних правовідносинах у справі № 908/1848/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 18 червня 2018 року зазначив: «Разом з тим, за змістом Договору, під визначенням «охорони» сторони розуміли комплекс організаційно-технічних заходів по забезпеченню збереження майна, що знаходиться на об`єкті, від протиправних дій посягань на нього третіх осіб у визначений Договором період часу шляхом здійснення за допомогою пульту централізованої охорони спостереження за станом сигналізації об`єкту та оперативного реагування наряду міліції Державної служби охорони на сигнали тривоги у випадку переходу її у режим тривоги».
Вказала, що судом першої інстанції проігноровано доводи позивачів стосовно неналежного виконання відповідачем умов Договору, а саме недбалого обстеження Об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , на предмет цілісності і можливого проникнення сторонніх осіб. Блокування об`єкта також не проводилось своєчасно та добросовісно.
Зазначила, що відповідачем не дотримано норми Інструкції із здійснення підрозділами ДСО заходів майнової та особистої безпеки громадян з використанням технічних засобів охорони (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ №1223 (г2210-13) від 13.12.2013, затвердженого Наказом МВС України 25.11.2003 року №1429, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 липня 2004 року за № 907/9506 (далі по тексту – Інструкція №1429), в діючій редакції на момент укладення Договору. Саме, п. 1.6 Інструкції № 1429 встановлено, що на кожну квартиру заводиться літерна справа, яка зберігається на ПЦС. Відповідно п. 2.5 Інструкції: «У ході обстеження квартири (приміщення) інспектор (інженер) роз`яснює «Клієнту» умови охорони та вивчає особливості квартири (приміщення), а саме:
-        технічну укріпленість будівельних конструкцій;
-        розташування приміщення в будинку та відносно дороги;
-        місця можливого проникнення зловмисників;
-        можливі шляхи відходу та укриття зловмисників;
-        особливості блокування квартири (приміщення) нарядом (нарядами) групи затримання;
-        місця скупчення матеріальних цінностей (антикваріату, зброї, комп`ютерів, відеотехніки тощо);
-        наявність та місце утримання домашніх тварин;
-        розміщення розподільчих телефонних коробок.
Крім того, за результатами обстеження квартири складається акт обстеження у двох примірниках, в якому «Клієнту» даються рекомендації щодо технічної укріпленості та оснащення засобами охоронно-пожежної сигналізації квартири (приміщення) (п.2.6 Інструкції №1429). В свою чергу, рекомендації щодо технічної укріпленості квартири (приміщення) мають відповідати вимогам Галузевого стандарту України (ГСТУ) 78.11.001-98, оснащенням засобами ОіОПС - розділу 6 цієї Інструкції.
Послалась на те, що у оперативній картці на будинок, що охороняється УПО, телефон ОСОБА_2 записаний некоректно, остання цифра замість «6», вказано «0». Що взагалі унеможливлює дозвін відповідачем до представника «госпоргану», вказаного як довірена особа. Розділи у даній оперативній картці: «Особливості під`їзду до квартири», «Особливості квартири та місця можливого проникнення та уходу злочинців (вікон та дверей)», «Коди відкриття вхідних дверей» та інш. не заповнені взагалі. Обов`язкова схема блокування відсутня. Відповідно до п. 2.12 Інструкції № 1429 під час прийняття засобів ОіОПС в експлуатацію інспектор (інженер) складає наступні документи: - акт прийняття засобів ОіОПС в експлуатацію (додаток 5). Однак серед письмових доказів Відповідача акт прийняття засобів ОіОПС в експлуатацію також відсутній.
Вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось питання: чи взагалі відбулось проникнення працівниками відповідача в під`їзд, за наявності певних розбіжностей в поясненнях цих працівників відповідача одразу після подій, вказаних в рапортах працівників, свідченнях безпосередньо в судовому засіданні, та в показаннях, що містяться в протоколі допиту свідків в кримінальному провадженні № 12017220480003444 в матеріалах досудового розслідування, задля проведення огляду об`єкта на предмет можливого проникнення сторонніх осіб.
Зауважила, що поза увагою суду першої інстанції також залишилось питання: чому при такій інтенсивності спрацювання засобів ОіОПС (загалом більш 200 спрацювань) за весь час знаходження біля Об`єкта (8 годин загалом та більш ніж 3 години у період надходження на ПЦС УПО сигналів засобів ОіОПС), нарядом реагування Відповідача не було з`ясовано причин спрацювання сигналізації та не викликано слідчо-оперативну групу.
Управління поліції охорони в Харківській області надало суду відзив на апеляційну скаргу, в кому просить останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення – без змін.
Вказали, що Позивачем-1 під час укладання Договору до УДСО не було надано копії технічного паспорту на об`єкт (було надано лише копію свідоцтва про право власності), проекту на обладнання об`єкту засобами сигналізації (здійсненого сторонньою особою) та будь-яких інших документів щодо здійснених монтажних робіт, а також було повідомлено про відмову від здавання на зберігання до УДСО дублікатів ключів від об`єкта. Саме за всіх цих підстав та за згодою обох сторін, Договір було укладено УДСО на умовах відсутності майнової відповідальності УДСО за збереження майна на об`єкті (п. 6.1.2 Договору).
Зазначили, що умовами Договору не було передбачено обов`язків складання УДСО схем блокування приміщень сигналізацією або складання УДСО будь-яких інших додатків до нього.
Послались на те, що одночасно з підписанням Договору Позивач-1 надала УДСО свою заяву від 28.03.2012 про підключення сигналізації об`єкта під спостереження ПЦС, з зазначенням у ній переліку своїх довірених осіб та способів зв`язку з ними, але діючи на власний розсуд не зазначила у цій своїй заяві контактних телефонів трьох з п`яти своїх довірених осіб. Також, Позивач-1 перебуваючи у свідомому дієздатному стані, не скористалася своїм правом на внесення повної і точної інформації про своїх уповноважених осіб до тексту пункту 5.2.1 Договору, залишивши його пустим (незаповненим).
Зауважили, що у ході судових засідань були встановлені обставини фактичного не підписання і не укладання Договору безпосередньо Позивачем-1, підписання тексту Договору замість Позивача-1 іншою фізичною особою (Позивачем-3) за відсутності при цьому будь-яких правових підстав для такого представництва в матеріалах справи, обставини фактичної згоди Позивача-3 з усіма його умовами, а також обставини допущеної Позивачами-1, -3 недбалості та неуважності щодо: відмови від здавання до УДСО дублікатів ключів від об`єкта; не заповнення у тексті пункту 5.2.1 тексту Договору необхідної та точної інформації про довірених осіб Позивача-1; некоректній (неточній, нечіткій) вказівці номеру телефону ОСОБА_2 (Позивача-2), де остання цифра більше нагадує цифру 0 (а не цифру 6) у заяві від 28.03.2012, у наслідок чого цей номер телефону був внесений до інформації ПЦС з помилковою останньою цифрою 0; не визначення у Договорі та заяві від 28.03.2012 будь-яких довірених осіб з числа друзів або сусідів, які б могли замість Позивачів (у випадку їх одночасної відсутності) зберігати дублікати ключів та прийняти участь у відкритті об`єкта у випадку необхідності з`ясування причин спрацювання охоронної сигналізації тощо.
Вважають, що з часом, саме така бездіяльність та дії Позивачів-1,-3 і стали основною причиною можливого вчинення крадіжки майна з об`єкта сторонніми особами.
Вказали, що в порушення своїх зобов`язань по Договору Позивач-1 не залишила Відповідачу для зберігання дублікати ключів від дверей об`єкта (п. 5.1.3 Договору), що в свою чергу унеможливило відкриття і проведення внутрішнього огляду об`єкта (п. 4.1.4 Договору) працівниками Відповідача у встановленому нормативними документами та Договором (додаток № 2) порядку. Надходження на ПЦС Відповідача тривожних сигналів про спрацювання охоронної сигналізації об`єкта припинилося о 03:52 год. 09.07.2017, тобто, через 3 години 26 хвилин після початку надходження таких сигналів. Тобто, ймовірні злочинці перебували в середині об`єкта достатньо тривалий час (більше 3,5 годин) і якщо б у працівників Відповідача були в наявності дублікати ключів від об`єкта, або Позивачами були б визначені довірені особи з числа сусідів або друзів (з ключами від об`єкта) і їх можливо б було залучити до перезакриття об`єкта, або був би наявний телефонний зв`язок з Позивачами і їх було викликано для здійснення відкриття дверей об`єкта, ніяких перешкод для відкриття об`єкта і можливого затримання НР наявних у ньому злочинців, не було. Разом з цим, за незалежних від дій будь-яких працівників Відповідача обставин (які знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з названими вище діями та бездіяльністю Позивача-1 та Позивача-3), НР потрапити в середину об`єкта не зміг, що у свою чергу і стало основною причиною виникнення можливої крадіжки майна з об`єкта. Наряд реагування Відповідача у період з 00:32 год. до 08:10 год. 09.07.2017 невідлучно знаходився біля об`єкта. У зв`язку з відсутністю телефонного зв`язку з Позивачами і відсутністю тривожних сигналів сигналізації об`єкта після 03:52 год. 09.07.2017, о 08:10 год. 09.07.2017 наряд реагування Відповідача залишив об`єкт. О 16:11 год. 09.07.2017 охоронна сигналізація об`єкта була знята з під спостереження ПЦС в автоматичному режимі або ОСОБА_1 , або іншими її довіреними особами.
Зазначили, що укладений Договір не є «договором охорони майна» у розумінні ст. 978 ЦК України, оскільки згідно з його умовами Відповідач не зобов`язувався перед Позивачем-1 забезпечити недоторканість майна, що знаходиться на об`єкті та не встановлював Позивачу-1 будь-яких вимог з майнової безпеки на об`єкті. Це пов`язано перш за все з тим, що інформація про спрацювання охоронної сигналізації об`єкта може надійти на ПЦС Відповідача вже тільки після фактичного порушення недоторканості цілісності об`єкта з боку інших осіб та за фактичної відсутності будь-якої можливості у Відповідача запобігти таким діям, відсутності працівників Відповідача біля об`єкта у момент вчинення таких дій тощо. Таким чином, наявні правовідносини по Договору безпосередньо нормами статті 978 ЦК України не регулюються і відповідні посилання представника Позивачів у апеляційній скарзі (у т.ч. з посиланням на висновки Верховного Суду у двох інших справах по зовсім іншим договорам, укладених іншими органами поліції охорони) є неправильними. Предметом укладеного Договору не є здійснення Відповідачем охорони будь-якого майна.
Послались на те, що у зв`язку з відмовою Позивача-1 від здачі Відповідачу відповідних ключів, Договір з ним було укладено з ним не на «охорону майна», а про спостереження за станом сигналізації об`єкта (тобто, про надання охоронних послуг) та без майнової відповідальності Відповідача за збереження майна на об`єкті.
Зауважили, що, посилаючись на норми статей 22, 611, 614, 629, 906, 978 ЦК України, представник позивачів у апеляційній скарзі вказує, що з боку працівників наряду реагування не було вжито належних заходів щодо блокування об`єкту (протягом 3,5 годин) та було неналежним чином проведено його огляд (у тому числі вікон на 2-му поверсі будівлі). При цьому він не зазначає в якій саме спосіб (на думку Позивачів) за умов відсутності зв`язку з Позивачами та відсутності ключів від об`єкта повинні були діяти працівники Відповідача у відповідності з вимогами Договору або актами законодавства, у тому числі оглядаючи з вулиці вікна 2-го поверху багатоквартирної будівлі (на відстані близько 10 метрів). До вхідних дверей об`єкта наряду реагування вдалося потрапити і оглянути їх під час надходження з об`єкта на ПЦС тривожних сигналів. Ніяких пошкоджень вхідних дверей встановлено не було (двері були зачинені), але спрацювання сигналізації продовжувалися ще понад 1,5 години після цього.
Вказали, що позивачі будь-якої вимоги або вимог до Відповідача про відшкодування збитків або шкоди не надсилали, у зв`язку з чим у Позивачів фактично відсутні правові підстави для звернення до суду з позовом про захист своїх непорушених прав і стягнення з Відповідача збитків або шкоди.
Зазначили, що наявний Договір було укладено Відповідачем лише з Позивачем-1. Майнових позовних вимог Позивачем-1 до Відповідача у позові не заявлено. Такі вимоги заявлені Відповідачу лише Позивачами-2,-3, з якими у Відповідача відсутні будь-які договірні правовідносини.
Зауважили, що посилання представника Позивачів у апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду у справах № 920/85/18 та № 908/1848/17 не можуть бути підставами для задоволення апеляційних вимог, оскільки вони не є релевантними за обставинами спору у цій справі № 638/11232/18.
Представник позивача – адвокат Хадєєва Т.М. у відповіді на відзив зазначила, що неналежне прийняття в експлуатацію та підключення засобів ОіОПС до ПЦС у квартирі Позивачів, відсутність жодних документів та/або інформації стосовно порядку прийняття сигналізації об`єкта під спостереження ПЦС та про посадових осіб УДСО, які проводили її підключення, а також відсутність належним чином оформленої літерної справи, призвело до ситуації, коли працівники наряду НМО Відповідача не могли навіть ідентифікувати знаходження квартири АДРЕСА_2 , розташування вікон даної квартири, коли приїхали на місце події вночі з 08.07 на 09.07.2017, після того, як спрацювала сигналізація у квартирі Позивачів.
Вказала, що як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_1 , дійсно Договір було підписано у присутності представників обох сторін, чоловіком її рідної доньки ОСОБА_3 , так як внаслідок травми руки вона не могла зробити це особисто. Натомість жодною зі сторін ці обставини не ставились під сумнів, договір вважався укладеним і виконувався протягом п`яти років, особисто ОСОБА_1 - належним чином. З огляду на приписи ст. 241 Цивільного кодексу України такий правочин після дій особи, спрямованих на схвалення правочину, створює цивільні права та обов`язки для сторін з самого моменту вчинення такого правочину. Тому доводи сторони Відповідача стосовно цієї обставини є неспроможними, та не заслуговують на увагу шановного суду.
Вважає, що виниклий спір вірно було розглянуто за правилами цивільного судочинства.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи. 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повному обсязі.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.03.2012 між Управлінням Державної охорони при ГУМВС України в Харківській області, правонаступником якого є відповідач у справі, та ОСОБА_1 укладено Договір №301-31171 про спостереження за допомогою пунктів централізованого спостереження Державної служби охорони за станом засобів сигналізації, що встановлені у житлових приміщеннях громадян, з реагуванням груп затримання ДСО при надходженні сигналу «ТРИВОГА» та їх технічне обслуговування. Крім того, 27.03.2012 також було укладено Договір №301-31172 про спостереження за допомогою пунктів централізованого спостереження Державної служби охорони за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені у житлових приміщеннях громадян, з реагуванням груп затримання ДСО при надходженні сигналу «ТРИВОГА» та їх технічне обслуговування.
Вказаним договором врегульовані відносини сторін щодо спостереження відповідачем за станом охоронної сигналізації під час відсутності на ньому будь-яких осіб, сигнал «ТРИВОГА» від якої надходить, зокрема, у випадку порушення цілісності об`єкта (відкриття дверей, вікон тощо) або з інших технічних причин (несправностей).
Одночасно з підписанням Договору ОСОБА_1 надала відповідачу свою заяву від 28.03.2012 про підключення сигналізації об`єкта, з зазначенням у ній переліку своїх довірених осіб та способів зв`язку з ними.
Безпосередньо відповідач не здійснював встановлення охоронної та ручної тривожної сигналізації у квартирі АДРЕСА_2 , до 01.04.2012 сигналізація перебувала під спостереженням іншого суб`єкта приватної охоронної діяльності.
Дію обох названих вище договорів було припинено з 01.11.2017 на підставі відповідної письмової заяви ОСОБА_1 . 
За вказаним договором під об`єктом слід розуміти приміщення замовника, призначене для проживання, зберігання майна, грошових коштів та інших цінностей, яке відокремлене від решти приміщень архітектурно-будівельними конструкціями, охороняється за допомогою пульту централізованої охорони виконавця і обладнане системою охоронної сигналізації з підключенням на окремі вічка (коди) системи централізованого спостереження ПЦО.
За умовами договору «Об`єкт» обладнано сигналізацією за адресою: АДРЕСА_1 (п. 2.5)
Умовами договору № 301-31171 від 27.03.2012 у п.п. 2.1, 2.2 передбачено, що Виконавець здійснює в інтересах замовника спостереження за станом та технічне обслуговування сигналізації, що встановлена на Об`єктах замовника та забезпечує виїзд до Об`єкту НМО у випадку спрацювання сигналізації Об`єкта. Періодом спостереження вважається час з моменту здавання замовником або його довіреною особою Об`єкта під охорону виконавцю до моменту зняття Об`єкта з охорони замовником або його довіреною особою.
Пунктами 4.1.3, 4.1.4 Договору передбачено, що виконавець зобов`язаний при виявленні нарядом НМО ознак проникнення сторонніх осіб на Об`єкт вживати заходів до їх затримання, а також здійснювати охорону місця події до прибуття слідчо-оперативної групи територіального органу внутрішніх справ та викликати на Об`єкт замовника або його довірених осіб, а у випадку відсутності – пере закривати Об`єкт у відповідності до п. 4.1.4 цього Договору. У разі спрацювання сигналізації відкривати і проводити внутрішній огляд Об`єкта виключно в присутності замовника, його довірених осіб чи понятих, про що складати відповідний акт.
Укладеним договором передбачено, що виконавець має право у відповідності до п. 4.1.4 Договору відкривати Об`єкт дублікатами ключів і в установленому порядку оглядати його, про що складати відповідний акт.
Судовим розглядом безспірно встановлено, що дублікатів ключів замовником виконавцю договору надано не було.
При цьому пунктом 5.1.3 Договору замовник зобов`язався до початку здійснення заходів зі спостереження за сигналізацією по Договору, здати виконавцю на зберігання дублікати ключів від дверей Об`єкта у належній кількості, а у випадку заміни замків дверей – своєчасно надавати виконавцю дублікати нових ключів від дверей Об`єкта. Сповіщати виконавця про номери кодів від дверей під`їзду, що забезпечить доступ до Об`єкта.
За невиконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором виконавець несе відповідальність згідно чинного законодавства (п. 6.1.1) Виконавець не несе майнової відповідальності за збереження майна, що знаходиться на Об`єктах, обладнаних сигналізацією, що знаходиться під спостереженням (п. 6.1.2).
Відповідно до п. 8.1 Договору у випадку не передачі замовником на зберігання виконавцю дублікатів ключів від Об`єкту, виконавець зобов`язаний забезпечувати охорону Об`єкту до прибуття замовника або його довіреної особи, але не більше двох годин після спрацювання сигналізації та повідомлення про це замовника або його довіреної особи.
Наявними матеріалами справи та показами свідків, допитаних в судовому засіданні встановлено, що 09.07.2017 о 00 год. 28 хв. на ПЦС УПО Харківської області надійшов сигнал «ТРИВОГА» з житлового приміщення ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Наряд реагування вчасно прибув на об`єкт за вказаною адресою приблизно через 4 хвилини, після чого його було блоковано та оглянуто на предмет проникнення сторонніх осіб. З метою сповіщення власника квартири про подію, оператором ПЦС УПО були зроблені неодноразові спроби зв`язатись з позивачами у справі по телефону. Протягом певного часу працівники відповідача не мали неможливість безперешкодного доступу до вхідних дверей об`єкта через відсутність телефонного зв`язку з замовником за договором – позивачем у справі ОСОБА_1 та її довіреними особами для проведення відкриття квартири та огляду, а також ненадання Відповідачу ключів від об`єкта для самостійного відкриття і огляду об`єкта. Крім того, встановлено, що наряд реагування відповідача перебував на місці події приблизно до 8 години ранку, тоді як надходження тривожних сигналів про спрацювання охорони сигналізації з квартири позивачів припинилось приблизно о 4 годині ранку.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку про відсутність порушень відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором від 27.03.2012 №301-31171 про спостереження за допомогою пунктів централізованого спостереження Державної служби охорони за станом засобів сигналізації, що встановлені у житлових приміщеннях громадян, з реагуванням груп затримання ДСО при надходженні сигналу «ТРИВОГА» та їх технічне обслуговування
При цьому суд відповідно до наявних у справі правильно з`ясував, що укладений між сторонами Договір не є «договором охорони» у розумінні ст. 978 ЦК України, оскільки згідно з його умовами відповідач не зобов`язувався перед позивачем ОСОБА_1 забезпечити недоторканість майна, що знаходиться на об`єкті, тобто недопущення проникнення на об`єкт.
Умовами договору № 301-31171 від 27.03.2012 у п.п.2.1, 2.2 передбачено, що Виконавець здійснює в інтересах замовника лише спостереження за станом та технічне обслуговування сигналізації, що встановлена на Об`єктах замовника та забезпечує виїзд до Об`єкту НМО у випадку спрацювання сигналізації Об`єкта. Періодом спостереження вважається час з моменту здавання замовником або його довіреною особою Об`єкта під охорону виконавцю до моменту зняття Об`єкта з охорони замовником або його довіреною особою.
Пунктами 4.1.3, 4.1.4 Договору передбачено, що виконавець зобов`язаний при виявленні нарядом НМО ознак проникнення сторонніх осіб на Об`єкт вживати заходів до їх затримання, а також здійснювати охорону місця події до прибуття слідчо-оперативної групи територіального органу внутрішніх справ та викликати на Об`єкт замовника або його довірених осіб, а у випадку відсутності – перезакривати Об`єкт відповідно до п.4.1.4 цього Договору. У разі спрацювання сигналізації відкривати і проводити внутрішній огляд Об`єкта виключно в присутності замовника, його довірених осіб чи понятих, про що складати відповідний акт.
Однак в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази про те, що наряд, який прибув на об`єкт, спостерігав зловмисників, які проникли на об`єкт та мали можливість їх затримати. 
Укладеним договором передбачено, що виконавець має право відповідно до п. 4.1.4 Договору відкривати Об`єкт дублікатами ключів і в установленому порядку оглядати його, про що складати відповідний акт.
При цьому пунктом 5.1.3 Договору замовник зобов`язався до початку здійснення заходів зі спостереження за сигналізацією по Договору, здати виконавцю на зберігання дублікати ключів від дверей Об`єкта у належній кількості, а у випадку заміни замків дверей – своєчасно надавати виконавцю дублікати нових ключів від дверей Об`єкта. Сповіщати виконавця про номери кодів від дверей під`їзду, що забезпечить доступ до Об`єкта.
За невиконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором виконавець несе відповідальність згідно чинного законодавства (п. 6.1.1) Виконавець не несе майнової відповідальності за збереження майна, що знаходиться на Об`єктах, обладнаних сигналізацією, що знаходиться під спостереженням (п. 6.1.2).
Відповідно до п. 8.1 Договору у випадку не передачі замовником на зберігання виконавцю дублікатів ключів від Об`єкту, виконавець зобов`язаний забезпечувати охорону Об`єкту до прибуття замовника або його довіреної особи, але не більше двох годин після спрацювання сигналізації та повідомлення про це замовника або його довіреної особи. 
Судовим розглядом встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що всупереч згаданих умов договору дублікатів ключів замовником виконавцю договору надано не було.
Згідно з нормами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Предметом згаданого Договору не є здійснення охорони Відповідачем будь-якого майна. Умовами Договору відповідач не покладав на позивача виконання будь-яких умов майнової безпеки об`єкта і не брав на себе зобов`язань забезпечити збереження майна на об`єкті.
При цьому будь-яких зобов`язань щодо збереження належного позивачам ОСОБА_2  та ОСОБА_3  майна на об`єкті відповідач перед цими позивачами на себе згідно з умовами Договору не брав. Умовами укладеного Договору також не передбачено будь-якої відповідальності відповідача перед будь-якими третіми особами.
Виходячи з поданих стороною позивачів доказів, допитаних в якості свідків в судовому засіданні все викрадене з об`єкта майно перебувало у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і не було власністю ОСОБА_1 – замовника за укладеним Договором.
У свою чергу, будь-яких правових (норм матеріального права) та фактичних підстав для відшкодування Відповідачем позадоговірної шкоди Позивачам-2,-3 за дії на об`єкті інших осіб (не працівників Відповідача) щодо вчинення ними крадіжки – не встановлено.
Зазначені з цього приводу доводи скарги є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Суд правильно зазначив, що само по собі звернення позивача ОСОБА_2 до правоохоронних органів, яке не отримало відповідного остаточного процесуального рішення у розумінні ч. 6 ст. 82 ЦПК України – не є достатньою підставою для стягнення з відповідача суми майнової та моральної шкоди.
У справі відсутні передбачені у ст. 76 ЦПК України докази спричинення шкоди винними діями відповідача, причинного зв`язку між завданою шкодою та протиправними діями заподіювачів такої шкоди.
Також суд зазначив, що позивачами не надано доказів і судом не здобуто таких доказів на підтвердження фактів вчинення відносно них неправомірних чи злочинних дій з боку відповідача чи його працівників, а тому вимоги до Управління поліції охорони в Харківській області щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з нормами ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до норм статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до норм статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін в погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з нормами ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (статті 526, 527, 530 ЦК України).
При цьому суд зауважує, що згідно з нормами статті 978 ЦК України за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язуються забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.
Дійсно, укладений між сторонами Договір не є «договором охорони» у розумінні ст. 978 ЦК України, оскільки згідно з його умовами відповідач не зобов`язувався перед позивачем ОСОБА_1 забезпечити недоторканість майна, що знаходиться на об`єкті.
Таким чином, наявні правовідносини по Договору нормами статті 978 ЦК України не регулюються і відповідні посилання представника Позивачів у позові є невірними. Наведені з цього приводу доводи скарги є необґрунтованими.
Згідно з нормами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з нормами ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Загальні підстави відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, закріплено в ст. 23 ЦК України, а підстави для такого відшкодування передбачені ст.1167 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, заподіяну їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить.
Доводи скарги про те, що відповідач допустив бездіяльність, внаслідок якої невстановлені особи, які проникли до згаданої квартири, змогли безперешкодно зникнути з місця пригоди – належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджуються.
Крім того, у справі також відсутні відповідні достатні докази про те, що зловмисники перебували у вказаній квартирі, коли працівники відповідача вчасно прибули до будинку. 
Суд відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтувати свої висновки на припущеннях.
Тому висновок районного суду про недоведеність позову є обґрунтований і доводами скарги, які належним чином не підтверджені, не спростовується.
Висновки суду відповідно до ст. 89 ЦПК України ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що були належним чином оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також - достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, з наведенням мотивів відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, оскільки суд ухвалив оскаржене рішення суду з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду – без змін.
Питання про судові витрати вирішується з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення виготовлений 22 березня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        А.В. Котелевець.

                                                                       О.М. Хорошевський.