ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/5664/20	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/270/21 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 305030000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Сташків Б. І., Щавурська Н. Б., 
секретар - Панькевич Т.І. 
з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Микитовича М.М., представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - авдоката Мізунського А.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2020 року, повний текст якого складено 30 листопада 2020 року, ухвалене суддею Сливкою Л.М. у цивільній справі №607/5664/20 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 , третя особа — публічне акціонерне товариство “Імексбанк” про стягнення безпідставно набутих коштів, 
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі — ФГВФО) звернувся в суд із позовом про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно одержаних коштів у сумі 150000,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 12 травня 2014 року між публічним акціонерним товариством “Імексбанк” (далі — ПАТ “Імексбанк”) та ОСОБА_2 було укладено договір №660042940 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року “постійний клієнт “9 місяців” на суму 350000,00 грн зі строком повернення вкладу до 11 лютого 2015 року. 22 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про відступку права вимоги за договором від 12 травня 2014 року №660042940 в частині суми 150000,00 грн. 26 січня 2015 року Правлінням НБУ була прийнята постанова №50 “Про віднесення ПАТ “Імексбанк” до категорії неплатоспроможних”, на підставі чого виконавчою дирекцією ФГВФО запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу ФГВФО на тимчасову адміністрацію — Северин Ю.П. В подальшому ОСОБА_1 звертався до Уповноваженої особи ФГВФО із заявами про визнання його вкладником на суму 150000,00 грн на підставі договору про відступку права вимоги та просив включити його до переліку вкладників АТ “Імексбанк”, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО. Однак, листом від 20 травня 2015 року №6594 Уповноваженої особи ФГВФО відповідачу було відмовлено у включенні його до переліку вкладників. Оскаржуючи вказане рішення Уповноваженої особи ФГВФО, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом, та постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог останнього відмовлено. Однак, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року вищевказану постанову Тернопільського окружного адміністративного суду скасовано, зобов`язано Уповноважену особу ФГВФО включити ОСОБА_1 до переліку вкладників АТ “Імексбанк”, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО в розмірі вкладу на суму 150000,00 грн. На виконання вказаної постанови суду, ФГВФО було здійснено переказ коштів в банк-агент для подальшої виплати ОСОБА_1 30 травня 2016 року ОСОБА_1 через банк-агент ПАТ “Ощадбанк” отримав 150000,00 грн. Однак, постановою Верховного Суду від 16 квітня 2019 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року скасовано, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 року залишено в силі. Таким чином, у ОСОБА_1 виник обов`язок повернути позивачу безпідставно одержані кошти, які відповідач отримав в результаті виконання рішення суду, яке скасовано.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2020 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ФГВФО безпідставно набуті грошові кошти в сумі 150000,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ФГВФО 2250,00 грн судового збору.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не є вкладником банку, який має право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО в розумінні Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”, що встановлено постановою Верховного Суду від 16 квітня 2019 року, а тому грошові кошти у сумі 150000,00 грн, які перераховані позивачем на рахунок відповідача як виплата вкладу, набуті ним безпідставно, відтак вказані кошти підлягають стягненню з відповідача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм процесуального права, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази виплати йому коштів у сумі 150 000 грн. Витяг з інформаційної бази даних ФГВФО не може вважатись належним доказом виплати йому грошових коштів, так як даний Витяг не є касовим документом. Крім цього, твердження про те, що він набув кошти на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2015 року, не відповідає дійсності, суд не приймав рішення про стягнення з позивача коштів на його користь.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Микитовича М.М., який доводи апеляційної скарги підтримав, пояснення представника ФГВФО — Мізунського А.І., який вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 12 травня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір №660042940 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року «постійний клієнт» 9 міс» на суму 350000,00 гривень, із строком повернення вкладу до 11 лютого 2015 року.
22 січня 2015 року між АТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 укладено договір №660048915 банківського рахунку в національній валюті на невизначений строк, відповідно до якого Банк відкрив поточний рахунок № НОМЕР_1 та зобов`язався приймати і зараховувати на нього грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій з рахунком.
22 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про відступку права вимоги за договором №660042940 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року вклад "Постійний клієнт" 9 міс." від 12 травня 2014 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 (первісний кредитор) відступає (передає) ОСОБА_1 (новий кредитор), а новий кредитор набуває належне первісному кредиторові право вимоги за договором №660042940 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року вклад "Постійний клієнт" 9 міс." від 12 травня 2014 року, укладеного між первісним кредитором та ПАТ "Імексбанк" в частині на суму 150000 гривень.
26 січня 2015 року Правлінням Національного банку України була прийнята постанова №50 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних, на підставі чого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 року прийнято рішення № 16 про запровадження з 27.01.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Імексбанк» запроваджено строком з 27 січня 2015 по 26 травня 2015 року включно.
Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 р. №330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 27 травня 2015 р. № 105 “Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Імексбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку строком на один рік з 27 травня 2015 року по 26 травня 2016 року.
12 лютого 2015 року та 07 квітня 2015 року ОСОБА_1 звертався до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявами про визнання його вкладником на суму 1500 00,00 гривень на підставі договору про відступку права вимоги та просив включити його до переліку вкладників АТ "Імексбанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в розмірі вкладу на суму 150000,00 гривень в порядку, передбаченому частиною першою статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", одночасно надав повний перелік документів на підтвердження таких обставин.
Листом №6594 від 20.05.2015 року Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в АТ “Імексбанк” Білана Є.М. повідомлено про те, що він не має правових підстав на включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Вказані обставини установлені постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 року, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року та постановою Верховного Суду від 16 квітня 2019 року та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
Не погоджуючись із відмовою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Імексбанк» включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, ОСОБА_1 звернувся із відповідним позовом до Тернопільського окружного адміністративного суду.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 року у справі №819/1640/15 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» - Северина Ю.П., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 року у справі № 819/1640/15 та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників АТ "Імексбанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі вкладу на суму 150000,00 гривень, в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" включити ОСОБА_1 до переліку вкладників АТ "Імексбанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі вкладу на суму 150000,00 грн. в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; зобов`язано ФГВФО включити Білана Є.М. до загального реєстру вкладників АТ "Імексбанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі вкладу на суму 150000,00 гривень.
На виконання вказаної постанови суду, 30.50.2016 року ФГВФО в добровільному порядку через банк-агент ПАТ “Ощадбанк” виплатив ОСОБА_1 150000,00 грн.
Постановою Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі №819/1640/15 скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 року залишено в силі. 
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зі змісту цієї норми вбачається, що зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що підстава, на якій відбулось перерахування коштів відповідачу, згодом відпала у зв`язку зі скасуванням судом вищої інстанції постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року, на підставі якої ОСОБА_1 виплачено 150000,00 грн, та правильно враховано положення статті 1212 ЦК України, тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком судів першої щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів виплати позивачем грошових коштів у сумі 150000,00 грн, колегія суддів оцінює критично, враховуючи наступне.
У матеріалах справи наявний Витяг з інформації бази даних Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Перелік виплачених відшкодувань вкладників ПАТ “Імексбанк”) (а.с. 26), з якого вбачається, що ОСОБА_1 через АТ “Ощадбанк” виплачено 30.05.2016 року 150 000 грн.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 не заперечував факту отримання ним від ФГВФО суми 150 000 грн., а лише заперечував підставу отримання цих коштів — постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2015 року, зазначаючи про те, що вказаною постановою зобов”язано уповноважену особу ФГВФО включити його до переліку вкладників АТ “Імексбанк”, однак суд не приймав рішення щодо стягнення коштів.
Крім цього на 4 аркуші відзиву (а.с.54) ОСОБА_1 зазначив “...виплативши мені гарантовану суму вкладу, позивач набув прав кредитора АТ “Імексбанк”...”
Таким чином, ОСОБА_1 у заяві по суті справи визнав факт отримання від ФГВФО грошових коштів на суму 150000,00 грн.
Відсутність у матеріалах справи касового документа про виплату відповідачу 150 000 грн. не спростовує висновків суду, так як суд оцінює достатність і взаємний зв”язок доказів у їх сукупності. 
У даній справі сукупність доказів у їх взаємному зв”язку підтверджує ту обставину, що позивач виплатив, а ОСОБА_1 отримав 150 000 грн., і підставою такої виплати була саме постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року.
Сторони не вказували і судом не встановлено таких обставин, що між сторонами мали місце будь-які інші правовідносини, окрім спору щодо відшкодування ОСОБА_1 коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі вкладу на суму 150000,00 грн. в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". 
Також колегія суддів враховує, що сам зміст апеляційної скарги є суперечливим. На початку апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що йому не зрозуміло, на підставі яких доказів суд прийшов до переконання про отримання ним 30.05.2016 року коштів у сумі 150 000 грн., в той же час на останньому аркуші апеляційної скарги (а.с.108) вказує : “Тобто, виплативши мені гарантовану суму вкладу, Позивач набув прав кредитора АТ “ІМЕКСБАНК” на цю суму, і вказані кредиторські вимоги підлягають погашенню за рахунок майна АТ “ІМЕКСБАНК” у третій черзі кредиторських вимог”, тобто визнає отримання цих коштів.
Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, які були викладені у відзиві ОСОБА_1 на позовну заяву (а.с. 51-55), та суд першої інстанції надав їм належну оцінку, навів мотиви відхилення цих доводів. Тому апеляційний суд не вбачає підстав повторно відповідати на ті самі аргументи, які не спростовують висновків суду першої інстанції. 
При цьому, колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛвід 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2020 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. (з дня його проголошення)

Головуюча
Судді