Справа № 462/8006/19                                Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3332/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:96

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П. 
секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 . 
В обґрунтування заяви покликається на те, що з 1982 року проживав в будинку АДРЕСА_1 , в цей час він познайомився з ОСОБА_3 , з яким почав підтримувати дружні відносини. Стверджує, що, ОСОБА_3 познайомив його із членами своєї сім`ї: дідом по материнській лінії, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що дружні відносини поглибилися після того, як з`ясувалося, що вони є далекими кровними родичами, оскільки їхні спільні предки походять з Полтавської області. Починаючи з середини 1980-х років Плавинські приймали активну участь у його житті, допомагали йому матеріально, спільно святкували знаменні для них дати та свята, що, на його думку, свідчить про те, що вони визнавали заявника членом своєї родини та сім`ї. Стверджує, що починаючи з середини 1990-х років він, хоча і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак фактично перейшов на постійне місце проживання до сім`ї ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , що було пов`язано з тим, що на той момент у нього склалася скрутна матеріальна та побутова ситуація. Звертає увагу, що приймав участь у похованні ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та спільно з Плавинськими оплачував ритуальні послуги та проводив звичаєві заходи. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_3 . Вважає, що між ним та ОСОБА_3 склалися братерські відносини, які вони вважали кровними, що не суперечить моральним засадам суспільства. Вони проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, однак вказаний факт неможливо підтвердити у жоден визначений спосіб, окрім, як встановлення його в судовому порядку, що необхідно для прийняття та подальшого оформлення спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 . З наведених підстав просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_3 , приймав участь в утриманні квартири, сплачував комунальні послуги, купував продукти харчування та необхідні для проживання речі, а після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , здійснював усі витрати з утримання квартири і харчування, оскільки ОСОБА_3 ніде не працював та не мав жодного доходу. Зазначає, що після смерті ОСОБА_3 залишився проживати у вищезазначеній квартирі та продовжує сплачувати усі комунальні платежі та утримувати квартиру в належному стані. Вказує, що спадкоємців першої черги та осіб, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині померлого немає, однак заявник не може оформити спадщину через відсутність документу, який би встановлював родинні відносини між заявником та ОСОБА_3 . Звертає увагу, що факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 підтверджують і сусіди, які проживають у будинку АДРЕСА_1 та були допитані, як свідки, судом першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції порушив право заявника на захист, оскільки він попередив суд про розірвання договору зі своїм представником, повторно не з`явився в судове засідання та не подавав заяву про розгляд справи без його участі, за таким обставин суд, на думку апелянта, повинен був залишити його заяву без розгляду або відкласти розгляд справи, а не вирішувати справу та ухвалювати рішення по фактичних обставинах справи, позбавивши його можливості доводити свою позицію на обгрунтування поданої заяви. Наголошує, що проживання заявника в квартирі АДРЕСА_4 підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг та зверненнями до ЛКП «Сяйво» про проведення ремонтних робіт у квартирі, а також спільними фотографіями з ОСОБА_3 . З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні зави ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем та членами його сім`ї за однією адресою та ведення заявником спільного господарства з ОСОБА_3 , наявності спільних витрат, придбання майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт та оплату комунальних послуг.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту:
1) родинних відносин між фізичними особами;
2) перебування фізичної особи на утриманні;
3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;
5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;
6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;
7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;
8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;
9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч. 4. ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , заявник обґрунтовує необхідністю оформлення спадщини, отримання ним свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно.
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 04 травня 2018 року, виданим Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 16).
21 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Сьомої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, 31 травня 2018 року Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 121/2018 після смерті ОСОБА_3 .
Листом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори № 586/02-14 від 05 червня 2018 року ОСОБА_1 рекомендовано особисто прибути до Сьомої Львівської державної нотаріальної контори з документами, які підтверджують родинні відносини з спадкодавцем, для оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину.
Не перебуваючи у родинних відносинах зі спадкодавцем, ОСОБА_1 , звернувся із заявою про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яка відкрилася після його смерті, з метою успадкування в подальшому квартири АДРЕСА_4 , яка належала спадкодавцю.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).
Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Лише на підставі рішення суду, яким буде встановлений такий факт, особа вправі претендувати на те, щоб бути визнаною спадкоємцем четвертої черги.
У зазначених осіб право на спадкування виникає за відсутності спадкоємців за законом першої - третьої черг, неприйняття ними спадщини або усунення їх відправа на спадкування.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. 
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (ч. 3 ст. 1277 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2020 року замінено зацікавлену особу Сьому Львівську державну нотаріальну контору на Львівську міську раду, представник якої заперечив щодо задоволення заяви, а відтак колегія суддів вважає, що крім заявника, ОСОБА_1 , на спадкове майно претендує територіальна громада м. Львова, в особі органу місцевого самоврядування Львівської міської ради, що свідчить про те, що під час розгляду заяви судом виник спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду справи виник спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, а тому судом першої інстанції невірно відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки така підлягала залишенню без розгляду.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Керуючись ч. 6 ст. 294, ст.ст. 367, 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 377, 381-384 ЦПК України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково. 
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2020 року - скасувати, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 - залишити без розгляду. 
Роз`яснити ОСОБА_1 його право подати позов на загальних підставах.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 11.03.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М. 

Цяцяк Р.П.