Ухвала
 
18 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 479/123/18
провадження № 61-177cк21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року, додаткове рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки, у якому просила суд стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» заборгованість з орендної плати за 2013-2017 роки у сумі 9 449,90 грн, інфляційні втрати в сумі 1 808,41 грн, 3% річних в сумі 600,67 грн, а також достроково розірвати договір оренди № 1/ск від 01 січня 2006 року, укладений щодо земельної ділянки, розміром 2,92 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, зареєстрований у Державному реєстрі земель 01 листопада 2006 року за № 040601700021.
 
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі, розірвання договору оренди земельної ділянки відмовлено.
 
Додатковим рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на її користь інфляційних втрат в розмірі 1 808,41 грн та трьох відсотків річних в сумі 600,67 грн відмовлено.
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року та додаткове рішення цього суду від 23 жовтня 2020 року змінено та викладено їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
04 січня 2021 року засобами електронного поштового зв`язку  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року, додаткове рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та просить рішення, додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
У пункті 8 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки. 
 
Ціна позову у справі № 479/123/18 становить 13 573,57 грн (9 449,90 + 1 808,41 + 600,67) + (571,53 (щорічний розмір орендної плати згідно договору оренди землі) * 3 роки) та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 479/123/18 є малозначною у силу вимог закону. 
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але має виняткове значення для позивача, оскільки необґрунтоване встановлення оскарженим судовим рішенням факту укладення 01 січня 2006 року між сторонами договору оренди землі позбавляє ОСОБА_1 можливості спростувати вказані обставини при розгляді іншої справи щодо захисту її права на належну їй земельну ділянку, зокрема, щодо витребування цієї земельної ділянки з чужого незаконного володіння. 
 
Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, в чому проявляється виняткове значення для неї цієї справи. Також, ОСОБА_1 не обґрунтовує, які обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, вона позбавлена можливості спростувати при розгляді іншої справи та якої саме. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, а справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року, додаткове рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                         В. І. Крат
 
                                                                                                                   Н. О. Антоненко
 
                                                                                                   М. М. Русинчук