ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року                                 
м. Харків

справа № 646/12215/16
провадження № 22-ц/818/316/21
                                                
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М., 
за участю секретаря судового засідання – Супрун Я.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2020 року в складі судді Єжова В.А. по справі за заявою представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, -

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі ТОВ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № ML-701/1104/2007 від 27.12.2007 у розмірі 5 286 234 грн 70 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки: належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до ТОВ із зустрічним позовом, у якому просила визнати порушеним її право як споживача кредитних послуг Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ; визнати недійсними кредитний договір № ML-701/1104/2007 від 27.12.2007 з додатковим договором № 1 до нього від 26.02.2009 і договір іпотеки № РML-701/1104/2007 від 27.12.2007, укладені між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 .

З метою забезпечення зустрічного позову у червні 2020 року представник позивача за зустрічним позовом адвокат Клименко Р.Л. подав заяву про забезпечення позову, в якій просить: забезпечити зустрічний позов ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа ЗАТ «ОТП Банк» шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна – 17173066); в якості зустрічного забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна – 17173066).

Заява мотивована тим, що предметом зустрічного позову є визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки. Разом з тим, 24 квітня 2020 року на ім`я відповідача за первісним позовом було направлено вимогу ОСОБА_1 , як нового кредитора та іпотекодержателя, протягом 30 календарних днів сплатити заборгованість за кредитним договором. В зазначений вимозі ОСОБА_1 зазначає, що у разі непогашення заборгованості протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги вона має намір у відповідності до положень договору іпотеки задовольнити свої вимоги з основним зобов`язанням будь-яким передбаченим чинним законодавством шляхом. Таким чином, ОСОБА_1 , незважаючи на існування судового збору щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та спору щодо недійсності кредитного і іпотечного договорів, здійснює реальні, направлені на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом продажу спірного майна будь-якій особі. Вважає, що за таких обставин доцільно застосувати забезпечення зустрічного позову у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 . Вважає, що відсутні підстави необхідні для застосування зустрічного забезпечення позову, але у якості зустрічного забезпечення позову пропонує накласти арешт на квартиру.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2020 року заяву представника позивача за зустрічним позовом задоволено частково.

Забезпечено зустрічний позов ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа ЗАТ «ОТП Банк» шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна – 17173066). Залучено до участі в справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Карточка плюс» та ОСОБА_1 .

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 , незважаючи на існування судового спору щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та спору щодо недійсності кредитного і іпотечного договорів, здійснює реальні дії направлені на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом продажу спірного майна будь-якій особі. Відтак невжиття заходів забезпечення зустрічного позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за зустрічним позовом, за захистом яких він звернувся до суду. Так, продаж предмету іпотеки призведе до недостатності можливого задоволення зустрічного позову в частині визнання недійсним договору іпотеки для ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав та необхідності для позивача за зустрічним позовом звертатись з новими позовами до суду. Що стосується зустрічного забезпечення позову, то суд приходить до висновку про відсутність необхідності зустрічного забезпечення позову. З огляду на те, що зустрічний позов забезпечується шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо спірної квартири, то відсутня ймовірність завдання збитків таким забезпеченням позову, якщо судом буде відмовлено у задоволенні позову. Запропонований же позивачем за зустрічним позовом захід зустрічного забезпечення у вигляді арешту на спірну квартиру позбавлений цензу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі та судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування посилається на те, що пред`явлений ОСОБА_2 зустрічний позов є немайновим позовом про визнання договорів кредиту та іпотеки недійсними. Наслідки недійсності договору визначені у ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Квартира ОСОБА_2 , яка є предметом прилюдних торгів не є предметом спору у справі № 646/12215/16-ц, тому продаж цієї квартири з торгів на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова віл 19 січня 2016 року по справі № 638/18253/14-ц ніяким чином не вплине на можливість суду визнати або не визнати договір іпотеки недійсним. Продаж предмета іпотеки не впливає на дійсність або недійсність договору іпотеки, а також на можливість суду задовольнити або не задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 . Заборона суду вчиняти реєстраційні дії порушує права ОСОБА_1 , як нового іпотекодержателя, оскільки ані вона, ані переможець призначених торгів не зможуть зареєструвати право власності. Накладаючи заборону на вчинення реєстраційних дій суд першої інстанції встановив нові перешкоди для виконання судового рішення, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 19, ст. 129-1 Конституції України, ст. 150 ЦПК України, оскільки ані зазначена стаття, ані інші закони не передбачають таких заходів забезпечення позову як перешкоджання виконанню судового рішення, яке набрало законної сили.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 надала суду заяву про закриття апеляційного провадження у справі, яку просила врахувати також як письмові пояснення у справі. 

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 не набула право вимоги за кредитним договором № ML-701/1104/2007 від 27.12.2007 з додатковим договором № 1 до нього від 26.02.2009, що забезпечений договором іпотеки № РML-701/1104/2007 від 27.12.2007 та були укладені між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , тому її права оскаржуваною ухвалою не вирішені та не зачіпаються. 

Представник ОСОБА_4 проти задоволення заяви ОСОБА_2 про закриття апеляційного провадження заперечував. Посилався на те що ухвалю суду, що оскаржується тільки в частині застосування заходів забезпечення позову, ОСОБА_4 долучена до участі у справі як третя особа. Таким чином ОСОБА_4 , як учасник процесу має право на оскарження ухвали суду про забезпечення позову. 

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, які зявилися у судове засідання, перевіривши виділені матеріали з цивільної справи № 646/12215/16-ц, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, що розглядалися судом першої інстанції, судова колегія вважає, що заява ОСОБА_2 про закриття апеляційного провадження та апеляційна скарга не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

За змістом ст. 352 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. 
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 362 ЦПК суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Оскільки ОСОБА_4 долучена до участі у справі в якості третьої особи, судова колегія розглядає її звернення до суду апеляційної інстанції як учасника справи. Тому відсутні підстави для оцінки доводів ОСОБА_2 щодо відсутності у ОСОБА_4 права на оскарження ухвали суду про забезпечення позову з підстав відсутності даних про вирішення цією ухвалою її прав та інтересів. 

З огляду на вищевикладене підстави для закриття апеляційного провадження у справі за заявою ОСОБА_2 відсутні. 

Як установлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, у справі № 646/12215/16-ц судом розглядаються вимоги ТОВ до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ про захист прав споживача та визнання недійсними укладених кредитного й іпотечного договорів.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом, які були долучені до заяви про забезпечення позову, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень майно № 206463542 від 09.04.2020 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна С.Ю. внесено відомості щодо іпотекодержателя ОСОБА_1 ( а.с. 19 – 22 виділ. матер.)

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2020 року зустрічний позов забезпечено шляхом забороною суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 . Долучено в якості третіх осіб ТОВ « Фінансова компанія «Карточка плюс», ОСОБА_1 .

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема пунктами 1, 2, 4, 5, 10 встановлені таки види забезпечення позову як: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, вжиття заходів забезпечення позову є співмірним і відповідним позовним вимогам ОСОБА_2 та може забезпечити в майбутньому можливість безперешкодного виконання рішення суду в цій справі.

Судова колегія погоджується з зазначеним висновком суду виходячи з наступного. 

Згідно з положеннями частин першої та третьої статті 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

У справі, яка переглядається ОСОБА_2 просить визнати недійсним кредитний договір та іпотечний договір, при цьому із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 206463542 від 09.04.2020, є іпотекодержателем квартири за цим договором є ОСОБА_1 . 

Таким чином, запропонований заявником вид забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти певні дії щодо предмета іпотеки є належним засобом задля усунення ризику невиконання рішення суду в цій справі, оскільки в разі реєстрації за іпотекодержателем або його правонаступником права власності на квартиру, що є предметом договору іпотеки виконання майбутнього рішення суду буде утрудненим або неможливим. 

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 червня 2020 року залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 березня 2021 року.

Головуючий                                                         О.Ю.Тичкова

Судді                                                                        Н.П. Пилипчук

                                                                       О.М. Хорошевський