Справа № 344/14729/20 
Провадження № 33/4808/117/21 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М. 
Суддя-доповідач Шкрібляк 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Шкрібляк Ю.Д., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за  його ж апеляційною скаргою (далі АС), на постанову судді  Івано-Франківського міського суду від 30 грудня 2020 року, –
                                                   в с т а н о в и в:
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  мешканець АДРЕСА_1 , громадянин  України, 
визнаний винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в  розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1   в дохід держави 420 грн. судового збору.
З постанови судді вбачається, що 24.10.2020 року о 00 год 50 хв в м. Івано-Франківську по вул. Василіянок, 52,  водій    ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку проводився, у лікаря нарколога. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України (далі ПДР), за що передбачена відповідальність  за ч.1 ст.130 КУпАП.
У своїй АС ОСОБА_1   покликається на те, що постанова судді щодо нього є незаконною, необґрунтованою, і такою, що винесена з порушенням норм чинного процесуального та матеріального права, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Суддя не дослідив доказів, не надав вірної правової оцінки відповідним обставинам справи. 
Просить  поновити строк на апеляційне оскарження,постанову судді судді  Івано-Франківського міського суду від 30 грудня 2020 року щодо нього скасувати та закрити провадження. 
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституцією України  та ст. 268 КУпАП, в тому числі право на захист.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 заперечив свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та пояснив, що в той день, і в той час він не перебував в стані алкогольного сп`янінння. Порядок проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці щодо нього проводився з порушеннями приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, ствердив, що в суді першої інстанції не був, однак знав, що слухається його справа.
Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, просить провадження в справі закрити.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який просить  поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову, а провадження закрити; перевіривши матеріали справи та долучені до справи документи, вважаю, що АС слід її залишити без задоволення, виходячи із наступного.  
Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.
Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.
Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Разом з тим, право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом, визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на доступ до суду.
Як вбачається з матеріалів справи апелянт  не був присутній при розгляді справи місцевим судом та проголошенні оскаржуваної постанови.
Приймаючи до уваги, вищевказані обставини, враховуючи, що АС подано апелянтом з незначним пропуском встановленого законом строку, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.
Також, в своїй АС апелянт посилається на те, що суддя першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 .
Як вбачається з постанови Івано-Франківського міського суду від 30 грудня 2020 року: «У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за відомою суду адресою у спосіб, визначений законом. Надіслав до суду клопотання про направлення даної справи для розгляду в суд за місцем його проживання – в Тисменицький районний суд Івано-Франківської області. 
Проте, суд вважає таке клопотання безпідставним та таким, що спрямоване на зловживання правом на заявлення клопотання з метою затягування строків розгляду справи про адміністративне правопорушення та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.»
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 подавалися клопотання про направлення справи за підсудністю за місцем його проживання. 
Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне  правопорушення  розглядається за місцем його вчинення, а справи про   адміністративні правопорушення,  передбачені ч.1 ст.130 КУпАП, можуть також розглядатися за місцем проживання порушників. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, тобто суд має дискреційні повноваження.
Крім того, апеллянтом подано копію  Наказу про відправлення його у відрядження. Згідно цього Наказу, ОСОБА_1 працює КП «Івано-Франківськводоекотехпром», яке знаходиться на вул.Ботанічна 2, м.Івано-Франківськ. Це свідчать про те, що ОСОБА_1 намагався затягнути розгляд справи з метою перешкоджання ухваленню несприятливого для себе судового рішення, використовуючи надані процесуальні права, всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя у розумний строк.
Апеляційний суд бере до  увагу те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд визнає, що суддя  першої інстанції, враховував вищевказані обставини, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість завершення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності із неявки в судове засідання без поважних причин.
Разом з тим, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційний суд вважає за необхідне перевірити доводи апеляційної скарги щодо відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог п.2.9 а ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за дії, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП, настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При складенні протоколу, водію ОСОБА_1 роз`яснювалися його права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що зафіксовано на бодікамеру працівників поліції.
Оцінюючи доводи, викладені в АС, апеляційний суд бере до уваги обставини справи та наявні докази, із урахуванням їх дослідження, вважає,  що твердження  ОСОБА_1 про його невинуватість, є неспроможними, позаяк вони не відповідають фактичним обставинам та повністю спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені суддею місцевого суду та наведені в судовому рішені. 
В результаті перевірки вищевказаних доводів не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП, а саме  порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №101905 від 24.10.2020 року, з якого вбачається, що  ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, висновком  щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №518 від 24.10.2020 року, акту огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінння, відповідно до якого 3,57 % етинолу в сечі, відеозаписами, які містяться в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні. 
Згідно статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
З переглянутого  відеозапису видно, що працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, тоді  запропонували  йому пройти тест на  місці зупинки, на що водій відмовився, однак  погодившись поїхати в медзаклад. 
Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, копію його отримав, як зазначено вище, йому роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що він засвідчив особистим підписом.
Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 не надійшло, він власноруч розписався в протоколі. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час його огляду у закладі охорони здоров`я, з результатом огляду останній був згідний, що засвідчив своїм підписом у висновку.
Доводи апелянта про те, що відсутність свідків у протоколі вказує на його невідповідність, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки згідно з положенням ч.4 ст.266 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. У відповідності до вказаної норми, присутність двох свідків при огляді на стан сп`яніння в медичній установі, не передбачено, що спростовує доводи ОСОБА_1 з цього приводу.
Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції прийшов до правильного висновку, про те що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а його вина доводиться поза всяким розумним сумнівом.
У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 рокуЄвропейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Законом України від 07 липня 2016 року № 1446-VIII посилена відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З урахуванням вищенаведеного, притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника.
Накладене суддею стягнення відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи - не встановлено.
На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, - 
                                                         п о с т а н о в и в :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   залишити без задоволення, а постанову судді Івано-Франківського міського  суду від 30 грудня 2020 року  року щодо нього – без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                         Ю.Д. Шкрібляк