ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 810/1506/17
адміністративне провадження № К/9901/4489/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні справу №810/1506/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Тетерів" до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Головного управління Державного казначейства України в Київській області про стягнення пені за несвоєчасне бюджетне відшкодування, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 29.06.2017 (суддя Лапій С.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 (головуючий суддя Літвіна Н.М., судді: Ганечко О.М., Коротких А.Ю.), 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Тетерів" (далі також ТОВ "Виробниче об`єднання "Тетерів", позивач) звернулось до адміністративного суду з позовом до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі також ОДПІ, відповідач), Головного управління Державного казначейства України в Київській області (далі також Орган казначейства) про стягнення пені за несвоєчасне бюджетне відшкодування суми податку на додану вартість за лютий 2009 року у розмірі 1' 209' 255,68грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Товариством подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2009 року та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, однак, сума бюджетного відшкодування на рахунок позивача не надійшла.

У свою чергу, згідно положень пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість, на суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, позивач просить стягнути з Державного бюджету України на його користь пеню у розмірі 1' 209' 255, 68грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29.06.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду 21.11.2017, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОДПІ звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.12.2017 касаційну скаргу ОДПІ залишено без руху.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №810/1506/17 згідно правил підпункту 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень цього кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 10.01.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОДПІ на постанову Київського окружного адміністративного суду від 29.06.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №810/1506/17.

Ухвалою суду від 01.02.2021 справу призначено до касаційного розгляду у попередньому судовому засіданні на 02.02.2021.

В обґрунтування вимог касаційної скарги ОДПІ посилається на те, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального, процесуального права. Відповідач вважає, що судові рішення не відповідають вимогам статті 159 КАС України, а також судами недотримано пункт 102, статті 102 Податкового кодексу України, не з`ясовано всебічно обставини справи. Як вказує відповідач, позивачем пропущено строк звернення до суду про відшкодування пені, оскільки минуло 1095 дні з дати виникнення права на бюджетне відшкодування за декларацією за лютий 2009 року. Зокрема, у випадку подання відповідачем Висновку до Органу казначейства про відшкодування з бюджету коштів, зазначена сума мала бути зарахована на банківський рахунок платника до 14.03.2013. Вказаних дій вчинено не було, відтак, позивач міг дізнатися про порушення податковим органом законних інтересів з 14.03.2013, тобто, саме з цього моменту розпочався відлік строку звернення Товариством до суду з позовом. Аналогічну правову позицію висловив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 12.04.2017 по справі №810/1957/16 (К/800/25679/16). Таким чином, позивач звернувшись з адміністративним позовом через 4 роки з дати виникнення права на таке звернення, пропустив встановлений податковим законодавством строк. 

Позивачем подано заперечення на касаційну скаргу, де підприємство зазначає, що вважає касаційну скаргу необґрунтованою та посилається на невиконання відповідачем вимог Податкового кодексу України, наголошує, що підтверджена сума до відшкодування не була вчасно перерахована Товариству. Оскільки відповідачем не було виконано обов`язок щодо подання Висновку Органу казначейства, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення бюджетної заборгованості. При цьому, податковий орган провів повторну позапланову документальну перевірку, за наслідками якої прийнято податкове повідомлення-рішення, що також Товариством оскаржено у судовому порядку. Таким чином, з моменту набрання судовим рішенням про стягнення бюджетної заборгованості законної сили, у позивача сформувалась сума заборгованості, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, несвоєчасне перерахування якої зумовило виникнення пені. Також, позивач не погоджується з доводами податкового органу, в частині застосування до цієї справи висновку Вищого адміністративного суду України по справі №810/1957/16 та завертає увагу, що у справі №810/1957/16 Підприємство у червні 2016 року звернулося до суду про зобов`язання подати Висновок про відшкодування бюджетної заборгованості по декларації за березень 2012 року, і стягнення пені за період з червня 2012 року по червень 2016 року. Суди відзначили, що Підприємство звернулося до суду з позовом про стягнення бюджетної заборгованості (зобов`язання подати Висновок) поза межами визначеного строку, передбаченого Податковим кодексом України. У свою чергу, у цій справі, своєчасність та стоки звернення про стягнення бюджетної заборгованості не порушені, бюджетне відшкодування позивачем отримано, відтак, стягненню підлягає пеня, нарахована за прострочення терміну такого відшкодування. 

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем 20.03.2009    подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2009 року із задекларованою сумою бюджетного відшкодування у розмірі 2' 305' 676грн. разом з Додатком №3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» та Додатком №4 «Заява про повернення суми бюджетного відшкодування».

Податковим органом проведено виїзну позапланову документальну перевірку позивача з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок за лютий 2009 року.

За результатами перевірки порушень вимог чинного законодавства в частині визначення та декларування суми бюджетного відшкодування по податковій декларації з ПДВ за лютий 2009 року у розмірі 2' 305' 676грн. не встановлено, про що складено довідку від 18.05.2009 №601/23/32783473.

Як слідує з позовної заяви, із задекларованої суми бюджетного відшкодування (наявної переплати) у розмірі 2' 305' 676грн. за податковою декларацією з ПДВ за лютий 2009 позивач скористався сумою 271987грн. шляхом зменшення суми переплати на суму нарахованого податку до сплати за податковою декларацією за грудень 2010 року.

Таким чином, бюджетна заборгованість становила 2' 033' 689грн., що не заперечується податковим органом.

При цьому, відповідачем не було подано до Органу казначейства відповідного висновку для повернення бюджетного відшкодування.

Не погоджуючись бездіяльністю податкового органу, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість (справа №2а-2308/12/1070).

Під час судового оскарження податковий орган у період з 15.06.2012 по 19.06.2012 повторно провів позапланову невиїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні заявленої до відшкодування на розрахунковий рахунок суми податку на додану вартість за лютий 2009 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.01.2009 по 28.02.2009.

За результатами повторної перевірки складено акт від 19.06.2012 №294/22/32783473 та винесено податкове повідомлення рішення від 19.06.2012 №00002422300, згідно з яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 2' 305' 676,00грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2012 зупинено провадження у справі (№2а-2308/12/1070) про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ у розмірі 2' 033' 689грн. до набрання законної сили рішення Київського окружного адміністративного суду у справі №2а-3558/12/1070 про скасування податкового повідомлення рішення від 19.06.2012 №0000242300.

Постановою Київського окружного суду від 01.11.2012 у справі №2а-3558/12/1070, залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2013, позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення від 19.06.2012 №0000242300. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 17.06.2015, рішення судів залишено без змін.

Судом 03.04.2013 поновлено провадження у справі №2а-2308/12/1070 про стягнення бюджетної заборгованості.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2013, залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 03.07.2013, позов задоволено, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Тетерів» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2'033' 689грн.

Вищий адміністративний суд ухвалою від 22.04.2015 здійснив процесуальне правонаступництво ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Тетерів» на ТОВ «Виробниче об`єднання «Тетерів» та залишив без змін постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2013.

Згідно платіжного доручення від 25.05.2016 на розрахунковий рахунок позивача 25.05.2016 надійшло відшкодування ПДВ за декларацією за лютий 2009 року у розмірі 2' 033' 689грн.

Як вважав позивач, оскільки суму податку на додану вартість за лютий 2009 року не відшкодовано Товариству у визначені Податковим кодексом України строки, на підставі пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України у позивача виникло право на нарахування пені з наступного дня, коли відповідач зобов`язаний був завершити вчинення відповідних дій та виплатити позивачу бюджетне відшкодування, тобто з 14.03.2013 по день, що передує фактичному зарахуванню відповідних коштів на рахунок позивача 25.05.2016.

Загальна сума пені за порушення строків перерахування суми бюджетного відшкодування, яку позивач просив стягнути за вказаний період, складає 1' 209' 373грн. 69коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, посилався на те, що право на отримання позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість підтверджено; вказана сума позивачу відшкодована з простроченням. Відтак, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного статтею 200 Податкового кодексу України строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. Суди констатували, що на суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного Банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, яка підлягає стягненню на користь позивача з бюджету.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктами 200.10, 200.11 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової  декларації,  податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних  днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Положеннями пунктів 200.12, 200.13 статті 200 ПК України визначено, що орган державної податкової служби зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Згідно з пунктом 200.14 статті 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов`язань з цього податку в наступних податкових періодах; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Пунктом 200.15 статті 200 ПК України встановлено, що у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням. Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У відповідності до пункту 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. 

Таким чином, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування або узгодженості податкового зобов`язання після судового оскарження, у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25.05.2016 на розрахунковий рахунок позивача надійшло відшкодування ПДВ за декларацією за лютий 2009 року у розмірі 2' 033' 689грн.

Відповідно до пункту 102.5 статті 102 ПК України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування. 

За визначенням, наведеним у підпунктах 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

Наведене свідчить про те, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 ПК України. 

Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 ПК України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб). 

Таким чином, законодавцем надано платнику податків можливість захистити своє право шляхом оскарження не тільки рішення контролюючого органу, а й шляхом оскарження дії чи бездіяльності контролюючого органу.

Крім того, положеннями пункту 43.3 статті 43 ПК України встановлено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Системний аналіз положень статті 43 та пункту 200.23 статті 200 ПК України, дає підстави для висновку про те, що пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість. 

Визначений законодавцем строк в 1095 днів також свідчить на користь того, що ПК України надано можливість захистити своє право на стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодування державою ПДВ протягом цього строку.

Таким чином, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

При цьому, право платника податків на стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ та нарахованої пені повинно бути реальним і забезпечуватись практичною можливістю, в тому числі, шляхом звернення до суду. 

Відтак, у справі, що розглядається, строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення. 

Оскільки суму податку на додану вартість за лютий 2009 року не відшкодовано позивачу у визначені Податковим кодексом України строки, колегія суддів вважає правильним висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач має право на стягнення сум пені відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача виникло право на нарахування пені з наступного дня, коли відповідач зобов`язаний був завершити вчинення відповідних дій та виплатити позивачу бюджетне відшкодування, з 14.03.2013 по день, що передує фактичному зарахуванню відповідних коштів на рахунок позивача - 25.05.2016. Розрахунок пені здійснений позивачем з урахуванням змін ставок Національного банку України, та становить 1' 209' 373,69грн.

Верховним Судом України в постанові від 03.06.2014 у справі №21-131а14 висловлена правова позиція щодо застосування пункту 200.23 статті 200 ПК України, з якою повністю узгоджується позиція в даній справі як суду апеляційної інстанції, так й суду першої інстанції.

За таких обставин, касаційний суд вважає правомірними висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд підсумовує, що на суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК України строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, безвідносно до причин нездійснення такого відшкодування.

Право на бюджетне відшкодування є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантовано частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11.09.1997 і відповідно до положень Конституції України є частиною національного законодавства.

Несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування податку на додану вартість порушило право позивача, зокрема на законне сподівання мати можливість користуватися своєю власністю, а саме: своєчасно і в повному обсязі і в порядку, визначеному законом, отримати це відшкодування із бюджету при відсутності з його боку порушень законодавчих актів.

Відтак, доводи касаційної скарги не підтверджують обставин неправильного застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи. Касаційний суд вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також надали належну правову та обґрунтовану оцінку заявленим вимогам на підставі норм закону. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 29.06.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №810/1506/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

.......................

........................

.........................
В.В. Хохуляк
Л.І.Бившева 
 Р.Ф. Ханова
Судді Верховного Суду