ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2021 року
м. Харків
справа № 638/9761/19
провадження № 22-ц/818/472/21
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович, державне підприємство «Сетам», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець Ольга Юріївна,
треті особи - Акціонерне товариство «АльфаБанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент реєстрації Харківської міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката Болоховцева Євгенія Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, ухвалене 24 липня 2020 року у складі судді Семіряда І.В.,
УСТАНОВИВ:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - ПН КМНО) Михайленко С.А., Державного підприємства (далі - ДП) «Сетам», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу (далі - ПН ХМНО) Ушивець О.Ю., треті особи: Акціонерне товариство (далі - АТ) «АльфаБанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання скасувати заборону реєстрації місця проживання, визнання незаконним результатів проведення публічних торгів, визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зобов`язання вчинити дії, який 09.08.2019 уточнив.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 червня 2019 року ПН ХМНО Ушивець О.Ю. ОСОБА_3 було видане свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 11567 від 12.06.2019 - двокімнатної квартири загальною площею 43,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала позивачу на праві приватної власності. Продаж указаної квартири відбувся шляхом проведення ДП «Сетам» публічних торгів в рамках виконавчого провадження №58669474, відкритого 18.03.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. на підставі виконавчого напису №161 від 14.02.2019 ПН КМНО Михайленко С.А. В рамках указаного виконавчого провадження за запитом приватного виконавця Бабенко Д.А. від 19.03.2019 №1220 Департаментом реєстрації Харківської міської ради була виконана Постанова про арешт майна боржника від 19.03.2019 в частині заборони реєстрації місця проживання будь-яких осіб за указаною адресою. Позивач вважає, що відчуження квартири, яка належала йому на праві приватної власності, відбулось з порушенням статей 3, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», статті 35 Закону України «Про іпотеку», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296//5.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, а саме заборону будь-яким органам та особам вчиняти будь-які заходи, спрямовані на відчуження двокімнатної квартири загальною площею 43,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання чинності рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/9761/19, вжиті ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.08.2019.
Судове рішення мотивоване тим, що позовні вимоги до ПН КМНО Михайленко С.А. про визнання виконавчого напису №161 від 14.02.2019 таким, що не підлягає виконанню, ДП «Сетам» про визнання незаконними результатів публічних торгів з продажу двокімнатної квартири загальною площею 43,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ПН ХМНО Ушивець О.Ю. про визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 11567 від 12.06.2019, зобов`язання скасувати реєстраційний запис №31973367 від 12.06.2019 про реєстрацію права власності на спірну двокімнатну квартиру за ОСОБА_3 та зобов`язання поновити реєстраційний запис про реєстрацію права власності на неї за ОСОБА_1 не можуть бути звернуті до останніх, оскільки у даній справі вони є неналежними відповідачами. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовив у позові, посилаючись на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц, від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц, від 30.01.2019 у справі №552/6381/17.
Не погоджуючись з рішенням суду адвокат Болоховцев Є.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, якою просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити; стягнути з ПН КМНО Михайленко С.А. судовий збір в розмірі 4610,40 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права. Так, саме порушення норм діючого законодавства ПН КМНО Михайленко С.А. під час вчинення виконавчого напису №161 від 14.02.2019 призвело до незаконної заборони реєстрації місця проживання будь-яких осіб за адресою спірної квартири та її незаконного продажу. Суд не з`ясував обставини законності вчинення ПН КМНО Михайленко С.А. указаного виконавчого напису. В зв`язку з цим апелянт також не погоджується з висновком суду щодо наявності спору у позивача саме з АТ «УкрСоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», оскільки саме порушення норм діючого законодавства ПН КМНО під час вчинення виконавчого напису №161 призвело до здійснення іншими відповідачами дій, які є предметом позову.
Апелянт не погоджується з висновком суду щодо того, що вчиняючи нотаріальні дії нотаріус не стає учасником правовідносин між особами, а отже не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин, оскільки будь-яка особа, яка діє від імені держави, має діяти виключно в межах і в спосіб, визначений чинним законодавством, і не може порушувати права та інтереси інших осіб. Апелянт вважає, що при ухваленні рішення судом були неправильно застосовані норми матеріального права, які встановлюють статус, права та обов`язки нотаріусів України.
Також вказує, що у спірному рішенні суд посилається на висновки Верховного Суду, які за своїм змістом регулюють питання підсудності спорів з органом державної реєстраційної служби судам цивільної юрисдикції, а не адміністративної, і не можуть бути застосовані при вирішенні даної справи; а також на висновки по справі, обставини якої значно відрізняються від обставин даної справи.
Третя особа ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, яким просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що предметом позову є спір про право, оскільки заявлені вимоги пов`язані з реалізацією іпотекодержателем права на предмет іпотеки, а нотаріус не може бути відповідачем по справі, предметом якої є спір про право. Також судом обґрунтовано не задоволено позовну вимогу до ДП «Сетам» про визнання незаконними результатів публічних торгів, оскільки вона є похідною від вимог, заявлених до приватних нотаріусів.
Представник відповідача ДП «Сетам» подав відзив на апеляційну скаргу, яким просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 ДП «Сетам» уповноважене на здійснення заходів супроводження програмного забезпечення системи реалізації майна, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у ній, на організацію та проведення електронних торгів, за фіксованою ціною та на виконання інших функцій, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим цим наказом. Відповідно до положень указаного Порядку перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відповідного органу державної виконавчої служби. Отже, саме приватний виконавець несе особисту відповідальність за повноту та достовірність інформації, розміщеної в системі, оскільки організатор торгів вносить тільки ту інформацію про лот, яка зазначена в заявці виконавця.
Вказує, що згідно висновку, викладеного Верховним Судом в постанові від 02 травня 2018 року у справі №910/10136/17, для визнання електронних торгів недійсними, які є правочином, в розумінні статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), необхідно встановити порушення саме норм Порядку реалізації арештованого майна. Отже, порушення Закону України «Про виконавче провадження» має місце тільки на стадії підготовки та передачі майна на реалізацію, обов`язки з виконання яких покладено на органи державної виконавчої служби, дії яких мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.
Вважає, що позивач повинен був довести належними та допустимими доказами, що: відбулося порушення вимог Порядку при проведенні електронних торгів; ці порушення вплинули на результати торгів; чи порушені законні інтереси позивача під час проведення електронних торгів. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цього.
ПН ХМНО Ушивець О.Ю. подав відзив на апеляційну скаргу, яким просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.
В обґрунтування вимог відзиву посилається на те, що чинним законодавством при видачі нотаріусом свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, з прилюдних торгів, передбачено наявність лише копії акта про реалізацію предмета іпотеки. Відсутній також обов`язок нотаріуса у такому випадку щодо здійснення перевірки на відповідність вимогам чинного законодавства дій, які передували реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, що свідчить про те, що ПН ХМНО Ушивець О.Ю. не може бути відповідачем у даній справі, оскільки відповідно до Закону України «Про нотаріат» у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією.
Представник АТ «Альфа-Банк» подав відзив на апеляційну скаргу, яким просить відмовити апелянту у скасуванні рішення суду.
Вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження своєї позиції щодо вчинення ПН КМНО виконавчого напису №161 без належних на те підстав. Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, дане твердження позивача не підлягає розгляду. Також апелянт вказує, що у виконавчому написі не вказано розмір плати, суму державного мита, сплачену АТ «УкрСоцбанк», однак при розгляді справи судом першої інстанції не було заявлено це твердження. Твердження позивача про те, що виконавчий напис, за яким стягувачем або боржником є фізична особа, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом року з моменту вчинення виконавчого напису, не відповідає дійсності, оскільки, згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис є документом, на підставі якого рішення підлягають примусовому виконанню, а отже він може бути пред`явлений до примусового виконання протягом 3 років.
Представник банку вказує, що апелянтом не зазначено, в чому саме полягає порушення судом норм Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), лише вказано про спірність посилання на висновки Верховного Суду. Проте, предмет позову по справам, на висновки за розглядом яких посилається суд, - однаковий, а саме - визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Вислухавши доповідь судді, встановивши обставини справи, перевіривши зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї в межах їх доводів та вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині скасування заходів забезпечення позову апелянтом не оскаржується, в зв`язку з чим в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 27 вересня 2007 року між Акціонерним товариством «УкрСоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) був укладений Іпотечний договір №851/11/27/-11/7-117, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., за реєстровим №3355 (т. 1, а.с. 11-12).
Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору ОСОБА_1 передав в іпотеку банку в якості забезпечення виконання позичальником - ОСОБА_2 зобов`язань за договором кредиту №851/10/27-11/7-113 від 27.09.2007, укладеного між АТ «УкрСоцбанк» та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 43,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.02.2005, посвідченого Палєвою О.М., нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, за реєстровим №85, право власності зареєстроване згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6481959, виданим КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 11.02.2005.
Згідно пункту 1.2 Іпотечного договору вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 252500,00 грн., що є еквівалентом 50000,00 доларів США.
Згідно пункту 1.3 Іпотечного договору загальна вартість предмета іпотеки відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №16084665, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 27.09.2007 року, становить 15351,00 грн.
Відповідно до пункту 1.4 Іпотечного договору зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання визначені наступним чином: повернення кредиту в сумі 40000 доларів США, з наступним порядком погашення: щомісячно до 10 числа кожного місяця, починаючи з жовтня 2007 року по серпень 2022 року включно, - 222,22 доларів США; у вересні 2022 року - до 10 числа - 222,62 доларів США; сплата процентів за користування кредитом у розмірі 13,3% річних та комісій, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту; сплата можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту; відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимог за договором кредиту, та збитків, завданих його порушенням.
Пунктом 4.1 Іпотечного договору визначено, що в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Пункт 4.5. Іпотечного договору передбачає, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».
Пунктом 4.7 указаного договору визначено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
14.02.2019 АТ «УкрСоцбанк» було звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру загальною площею 43,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Іпотечного договору №851/11/27/-11/7-117 від 27.09.2007 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., за реєстровим №161 (т. 1, а.с. 10).
Згідно вказаного виконавчого напису, за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольнялись вимоги стягувача - АТ «УкрСоцбанк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником - ОСОБА_2 умов кредитного договору за період з 27 листопада 2017 року по 27 листопада 2018 року, а саме: строкова заборгованість - 10222,52 доларів США; прострочена заборгованість - 26220,46 доларів США; строкова заборгованість по нарахованих відсотках - 525,17 доларів США; прострочена заборгованість по нарахованих відсотках - 54399,70 доларів США. Загальна сума заборгованості - 91367,78 грн.
19 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП №58669474, на підставі виконавчого напису від 14.02.2019 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., за реєстровим №161 (т. 1, а.с. 13-14).
19 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. у виконавчому провадженні №58669474 винесена постанова про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на майно - двокімнатну квартиру загальною площею 43,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонено реєстрацію місяця проживання будь-яких осіб за зазначеною адресою (т. 1, а.с. 15-16).
06 червня 2019 року на електронному майданчику Державного підприємства «Сетам» за допомогою електронних ресурсів Веб-сайту: www.setam.net.ua відбулись електронні торги з продажу предмета іпотеки згідно Іпотечного договору №851/11/27/-11/7-117 від 27.09.2007 - двокімнатної квартири загальною площею 43,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 348267 ), що підтверджується витягом з указаного сайту (т. 1, а.с. 90-93).
Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №410774, сформованого 06.06.2019 Державним підприємством «Сетам», переможцем визнано ОСОБА_3 , ціна продажу предмета іпотеки склала 513692,00 грн. (т. 1, а.с. 94-95).
12 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. у ВП №58669474 складено акт про реалізацію предмета іпотеки, який є підставою для видачі нотаріусом покупцю - ОСОБА_3 , свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів відповідно до статті 47 Закону України «Про іпотеку» (т. 1, а.с. 20-22).
Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Згідно частини 4 указаної статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, але не виключно, виконавчих написів нотаріусів.
ОСОБА_1 заявив вимоги до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. про визнання виконавчого напису №161 від 14.02.2019 таким, що не підлягає виконанню; ДП «Сетам» про визнання незаконними результатів публічних торгів з продажу двокімнатної квартири загальною площею 43,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю. про визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 11567 від 12.06.2019, зобов`язання скасувати реєстраційний запис №31973367 від 12.06.2019 про реєстрацію права власності на указану квартиру за ОСОБА_3 та зобов`язання поновити реєстраційний запис про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 та до Департаменту реєстрації Харківської міської ради про скасування заборони реєстрації місця проживання будь-яких осіб за адресою: АДРЕСА_1 .
Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.
Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Тобто, звертаючись до суду із позовом, позивач сам визначає особу відповідача, яка, на його думку, порушила його права.
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Доктринальне тлумачення поняття «відповідач» свідчить про те, що це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушує, не визнає або оспорює його права, свободи чи інтереси і тому має бути залучена до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Відповідно до частин 1-3 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Таким чином, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції не заявлялись клопотання про заміну неналежного відповідача. Протоколи судових засідань не містять відомостей про вирішення судом на місці, без видалення до нарадчої кімнати, питання про заміну неналежного відповідача.
Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 39), від 1 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (пункт 75)).
Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно з пунктом 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що спір у даній справі існує між позивачем і АТ «УкрСоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», з приводу порушення ним права власності позивача на квартиру внаслідок дій банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом виконавчого напису нотаріуса.
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні визначено Законом України «Про нотаріат».
Частинами 1, 2 статті 1 указаного закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їх особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.
Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії, і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.
Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право.
Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.
Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.
Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 14.08.2019 у справі №519/77/18.
У даній справі ОСОБА_1 заперечує щодо безспірності вимог у АТ «УкрСоцбанк», правонастпуником якого ж АТ «АльфаБанк», перед ним.
Посилання апелянта щодо помилкового застосування судом першої інстанції вказаного висновку Верховного Суду є необґрунтованим, оскільки предмет позову у справі, за результатами розгляду якої Верховний Суд дійшов вказаного висновку, є тотожним з предметом позову у даній справі, а отже, він підлягає застосуванню.
На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки такі аргументи втрачають правовий сенс за встановлених судом обставин.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.
На підставі викладеного, керуючись статтями 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Болоховцева Євгенія Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складений 22 березня 2021 року.

Головуючий -                                                                О.Ю.Тичкова

Судді -                                                                         О.В. Маміна

       Н.П.Пилипчук