ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11571/19                                           Головуючий у І інстанції - Бояринцева М.А.
                                                                                                  Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,    

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОЕНЕРГОКОМПЛЕКТ» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОЕНЕРГОКОМПЛЕКТ»    до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішення, -
     В С Т А Н О В И Л А:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.08.2018 року № 4482615147, прийняте Головним управлінням ДФС у місті Києві;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.08.2018 року № 4472615147, прийняте Головним управлінням ДФС у місті Києві;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.08.2018 року № 4492615147, прийняте Головним управлінням ДФС у місті Києві.
Разом з тим, за текстом позовної заяви та доказів, доданих до позову, судом першої інстанції було встановлено, що Позивачем допущено описку в прохальній частині позовної заяви щодо дати на номерів оскаржених податкових повідомлень-рішень, адже предметом спору є податкове повідомлення-рішення від 06.05.2019 року № 1692615147, яким ТОВ «Теплоенергокомплект» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 51   216,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 25   608,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 06.05.2019 року № 1682615147, яким Позивачу зменшено суму від`ємного значення за вересень 2017 року у сумі 234   341,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 06.05.2019 року № 1702615147, яким ТОВ «Теплоенергокомплект» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов`язаннями у розмірі 308   402,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 154   201,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на відсутність підстав для проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, що є підставою для визнання протиправним наказу начальника ГУ ДФС у м. Києві № 3589 від 22.03.2019 року та, відповідно, результатів проведення такої перевірки. Окрім цього, Позивач вказував, що висновки викладені контролюючим органом в акті перевірки базуються на підставі пояснень, листів та інформації з системи ІС «Єдиний реєстр податковий накладних», а не на первинних документах, а тому висновки, які лягли в мотиваційну частину акту перевірки сформовані на інформації, яка була отримана в порядку не передбаченому Податковим кодексом України. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.  
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОЕНЕРГОКОМПЛЕКТ» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти   нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. 
В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно проігноровано той факт, що в податкового органу не було жодних підстав для призначення позапланової документальної перевірки Позивача на підставі підпункту 78.1.4. а саме у зв`язку з ненаданням в повному обсязі документальних підтверджень на письмовий запит ГУ ДФС у м. Києві від 07.02.2019 року. При цьому зазначає, що за відсутності чіткого переліку документів у запиті контролюючого органу надані Позивачем у відповіді на запит від 07.02.2019 р. (вих. № 64-03 від 12.03.2019 р.) первинні документи по взаємовідносинах з ТОВ «ПЛВ» за вересень 2017 року підтвердили господарську операцію з придбання товару та їх наступну реалізацію Позивачем. Зазначає, що призначенню документальної позапланової перевірки, зокрема з підстав, визначених пп. 78.1,1 та 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, передує ненадання (надання не в повному обсязі) платником податків пояснень та документальних підтверджень на письмовий запит контролюючого органу, якщо такий запит оформлено і направлено відповідно до вимог законодавства. Таким чином, на думку Позивача судом першої інстанції було здійснено розгляд справи без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, та відображенням їх у спірному рішенні суду, що є підставою для визнання такого рішення протизаконним та його скасування за такої підстави.
На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджується сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та витрат, проте надані Позивачем документи не підтверджують реальність здійснення господарських операцій з ТОВ «ПЛВ». 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1   ст. 311   КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1   ст. 308   КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, у зв`язку із ненаданням в повному обсязі документальних підтверджень на письмовий запит ГУ ДФС у м. Києві від 07.02.2019 року № 21863/10/26-15-14-07-01-15, видано наказ № 3589 від 22.03.2018 року «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект» з метою перевірки дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «ПЛВ» за вересень 2017 року показників декларації з податку на додану вартість та за 2017 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємства. 
За наслідком здійснення документальної позапланової перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект» складено акт перевірки від 05.04.2019 року № 74/26-15-14-07-01-10/23390015 (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства, а саме:
- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2017 рік на загальну суму 308          402, 00 грн.;
- пункту 44.1 статті 44, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення податку на додану вартість за вересень 2017 року на суму 234   341,00 грн., та занижено податок на додану вартість на загальну суму 51   216,00 грн., в тому числі за вересень 2017 року на суму 51   216,00 грн. 
На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято наступні рішення: 
- податкове повідомлення-рішення від 06.05.2019 року № 1692615147, яким ТОВ «Теплоенергокомплект» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 51   216,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 25   608,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення № 1);
- податкове повідомлення-рішення від 06.05.2019 року № 1682615147, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення за вересень 2017 року у сумі 234   341,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення № 2);
- податкове повідомлення-рішення від 06.05.2019 року № 1702615147, яким ТОВ «Теплоенергокомплект» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов`язаннями у розмірі 308   402,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 154   201,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення № 3). 
Рішенням Державної фіскальної служби України від 20.06.2019 року № 28293/6/99-99-11-04-01-25 скаргу Позивача на спірні рішення залишено без задоволення, а спірні рішення без змін. 
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, а свої права порушеними, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що  Позивачем не надано належних первинних документів, які підтверджують реальність господарської операції між ним та ТОВ «ПЛВ» у відповідності до вимог договору від 01.09.2017 року, та подальшу реалізацію придбаного у ТОВ «ПЛВ» товару у власній господарській діяльності. Отже, висновки Відповідача про заниження Позивачем податку на прибуток за 2017 рік та завищення від`ємного значення податку на додану вартість за вересень 2017 року є обгрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України). 
У відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. 
Згідно із пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Положеннями підпункту 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту. 
Згідно із пунктом 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:
1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;
3) печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:
1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до          статті 39          цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;
3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;
4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;
5) у разі проведення зустрічної звірки;
6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному          статтею 42          цього Кодексу.
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).
У разі проведення зустрічної звірки платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту. Документальне підтвердження цієї інформації на вимогу контролюючого органу може бути надано в електронному або паперовому вигляді на вибір платника податків.
У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
В апеляційній скарзі Позивач посилається на те, що ним у строки встановлені ПК України надано відповідь на запит контролюючого органу від 07.02.2019 року № 21863/10/26-15-14-07-01-15 листом від 12.03.2019 року вих. № 64-03, у зв`язку з чим у контролюючого органу були відсутні підстави для проведення перевірки. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, наказ Головного управління ДФС у місті Києві від 22.03.2019 року № 3589 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект»» прийнято на підставі    підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, у зв`язку з ненаданням в повному обсязі документальних підтверджень на письмовий запит ГУ ДФС у м. Києві від 07.02.2019 року № 21863/10/26-15-14-07-01-15. 
В свою чергу з запиту контролюючого органу вбачається, що зобов`язання Позивача надати засвідчені підписом посадової особи Позивача та скріплені печаткою копії документів, що безпосередньо стосуються господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків (їх відображення в обліку і звітності) із ТОВ «ПЛВ» за вказані періоди, а також щодо використання у власній господарській діяльності товарів, придбаних у ТОВ «ПЛВ», придбання яких документально оформлено у відносинах із зазначеним платником податків та наведено перелік документів, які необхідно надати: договори, згідно яких було придбано товари, рахунки-фактури, видаткові накладні, платіжні доручення, банківські виписки, що підтверджують факт оплати товару, оборотно-сальдові відомості по рахунках, тощо (т. 1 а.с. 201-203).
Так, на запит контролюючого органу Позивачем було надано договір купівлі-продажу, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, договір підряду та акти приймання виконаних будівельних робіт (т. 1 ас. 206-209).
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що посилання Позивача на відсутність чіткого переліку документів у запиті контролюючого органу наданні та надання вичерпного переліку первинних документів не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Крім того, матеріли адміністративної справи не містять доказів оскарження та/або скасування в судовому порядку наказу Головного управління ДФС у місті Києві від 22.03.2019 року № 3589 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект».
Таким чином, дані доводи Позивача не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення адміністративного позову. 
Перевіряючи правомірність спірного рішення колегія суддів звертає увагу на наступне. 
Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134.1   статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із          статтею 134 цього Кодексу    з урахуванням положень цього    Кодексу.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту    14.1    статті    14 ПК України    податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з    розділом V цього Кодексу.
Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1статті    185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податків з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до          статті 186 цього Кодексу.
У силу положень підпункту «а» пункту 198.1    статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом    198.1    статті    198 ПК України    передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до пункту    198.3 статті   198 ПК України    податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом    193.1    статті    193    цього    Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.
Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Положеннями пункту    198.6    статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими    пунктом 201.11    статті 201 цього    Кодексу.
Згідно із пунктом 200.4 статті 204 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до    пункту 200-1.3    статті 200-1    цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до          пункту 200-1.3          статті 200-1          цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Таким чином колегія суддів зазначає, що наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та витрат.
Такі висновки кореспондують приписам пункту 44.1    статті 44 ПК України, у силу якого для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість задекларованих у податковій звітності показників податкового кредиту та витрат первинними документами покладається на платника податків.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV визначено, що первинний документ    - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
У свою чергу, під господарською операцією згідно статті 1 вказаного закону    розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до          Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Колегія суддів зазначає, що вимоги, які пред`являються до оформлення первинних документів, мають імперативний характер. Законом встановлені ті реквізити, які мають бути обов`язково вказані при складенні первинного облікового документа та які дозволяють ідентифікувати господарську операцію.
Отже, первинні документи повинні не лише містити повну інформацію про виконану господарську операцію, але й виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.
Для аналізу сформованих платником даних податкового обліку реальність операції визначається не лише фактичною наявністю та рухом товарів (робіт, послуг), але й реальністю виконання поставки саме задекларованим контрагентом, тобто наявністю прямого зв`язку з конкретним постачальником.
Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.
Колегія суддів звертає увагу, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту.
Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, досліджуючи надані Позивачем первинні документи, колегія суддів зазначає наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «ПЛВ» та ТОВ «Теплоенергокомплект» укладено договір купівлі-продажу товару від 01.09.2017 року № 01/09-17, у відповідності до якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору та згідно специфікації, що є невід`ємним додатком до цього договору (далі - договір від 01.09.2017 року). 
У відповідності до пункту 2.1 вказаного договору загальна кількість товару за ним та його вартість на момент підписання вказана у додатку №1 до даного договору, що є невід`ємною частиною, а остаточна загальна вартість товару за цим договором складається із загальної вартості всіх специфікацій до нього, що становлять його невід`ємну частину. 
Товар за даним договором передається партіями (п. 2.2 договору від 01.09.2017 року). 
Ціна, кількість та загальна вартість товару у партії, порядок розрахунків за товар та строк передачі кожної партії товару за даним договором узгоджується сторонами у специфікаціях (за формою встановленою у додатку № 2 до даного договору), складених на підставі заявок направлених покупцем продавцю та виходячи з фактичної можливості передачі продавцем покупцю певної кількості товару у партії, у строк, відповідно до заявок направлених останнім. (п. 2.4 договору від 01.09.2017 року). 
Специфікація (за формою встановленою у додатку № 2 до даного договору) підписана та скріплена печатками сторін є невід`ємною частиною даного договору (п. 2.7 договору від 01.09.2017 року).
Згідно із пунктом 2.8 договору від 01.09.2017 року продавець на протязі 2 робочих днів, з моменту отримання підписаної специфікації факсимільним зв`язком або електронною поштою, направляє факсимільним зв`язком або електронною поштою рахунок-фактуру на конкретну партію товару. Оригінал рахунку-фактури направляється одночасно із супровідними документами на партію товару, зазначених у пункті 3.6 специфікації. 
Відповідно до пункту 2.10 договору від 01.09.2017 року передача товару покупцю здійснюється продавцем після надходження коштів за товар на поточних рахунок продавця. 
Згідно із пунктом 5.1 договору від 01.09.2017 року передача партії товару здійснюється в порядку та на умовах визначених сторонами    у специфікаціях (додаток № 2, який є невід`ємною частиною даного договору), які складаються сторонами на кожну партію товару, що передається на умовах даного договору. 
Передача товару здійснюється між сторонами за накладною на відпуск товару (п. 5.2 договору від 01.09.2017 року). 
Договір від 01.09.2017 року підписаний від ТОВ «Теплоенергокомплект» - ОСОБА_2, від ТОВ «ПЛВ» - ОСОБА_1 . 
Також сторонами складено та підписано додаток № 1 від 01.09.2017 року до договору купівлі-продажу товару № 01/09-17 від 01.09.2017 року, у відповідності до якого загальна кількість та вартість товару на момент підписання договору становить 1 713 342, 72 грн., у тому числі ПДВ 285 557, 12 грн. 
Окрім цього, сторонами складено та підписано додаток № 2 від 01.09.2017 року до договору купівлі-продажу товару № 01/09-17 від 01.09.2017 року - специфікація № 1. 
Позивачем надано до суду також видаткову накладну № пл-0000003 від 08.09.2017 року на товар «труба г/к 530*10» 8,770 т. на суму 305196,00 грн., в тому числі ПДВ - 50    866,00 грн.; видаткову накладну № пл-0000004 від 12.09.2017 року на товар «труба г/к 325*7», «труба г/к 108*4», «труба г/к 57*4», «труба г/к 219*5», «труба г/к 57*4,5, безшовна» на загальну суму 233022, 72 грн., в тому числі ПДВ 38 837,12 грн.; видаткову накладну № пл-0000005 від 20.09.2017 року на товар «кран кульковий стал. під приварку для підземної», «кран кульковий стал. під приварку для підземної», «кран кульковий стал. фланцев. д 300 мм.» на загальну суму 869928,00 грн., в тому числі ПДВ - 144988,00 грн.; видаткову накладну № пл-0000006 від 20.09.2017 року на товар «труба г/к 530*10» на загальну суму 305196,00 грн., в тому числі ПДВ - 50866, 00 грн. 
Також, в матеріалах справи наявні акти звірки, аналізи рахунків по субконт: 281., копії платіжних доручень № 989 від 31.10.2017 року, № 1002 від 08.11.2017 року, товарно-транспортні накладні. 
Інших документів по взаємовідносинам з ТОВ «ПЛВ» Позивачем до суду не надано. 
Проаналізувавши надані документи, суд першої інтенції вірно зазначив, що ТОВ «Теплоенергокомплект» не надано оригіналів (або належним чином засвідчених копій) рахунків-фактур, отримання яких разом із супровідними документами передбачено пунктом 2.8 договору від 01.09.2017 року, з чим погоджується колегія суддів.
Колегія суддів також зазначає, що ТОВ «Теплоенергокомплект» надано до суду першої інстанції видаткові накладні, проте умовами договору від 01.09.2017 року також передбачено складання сторонами на кожну партію товару специфікації. 
Матеріали адміністративної справи не містять в собі специфікацій на кожну поставку товару, як передбачено умовами пункту 5.1 договору від 01.09.2017 року. 
Також суд першої інстанції правомірно звернув увагу на наявність розбіжностей в умовах договору від 01.09.2017 року та специфікацією № 1, яка є невід`ємною частиною цього договору в частині порядку оплати партії товару. Так, умовами специфікації передбачена оплата товару покупцем з моменту відвантаження товару протягом 30 календарних днів (п. 2.1.), у той час коли пункт 2.10 договору від 01.09.2017 року передбачає передачу товару після надходження коштів за товар на поточний рахунок продавця. 
Окрім цього, суд першої інстанції також вірно зазначив про розбіжності щодо місця отримання товару у специфікації № 1 та товарно-транспортних накладних. 
Так, за умовами специфікації № 1 поставка товару здійснюється на складі продавця силами покупця, а вартість доставки сплачує покупець, місце доставки товару - м. Кам`янське. В той же час, в товарно-транспортній накладній № 080917 від 08.09.2017 року вказано пункт навантаження м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда, б. 131, а пункт розвантаження - смт. Очеретено Яснівського району Донецької області. 
Щодо наданих Позивачем документів щодо подальшої реалізації товару отриманого від ТОВ «ПЛВ», колегія суддів зазначає наступне. 
Так, в матеріалах справи наявний договір підряду № 109/17 від 08.08.2017 року укладений між Департаментом розвитку базових галузей промисловості Донецької обласної державної адміністрації і Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект», у відповідності до якого підрядник приймає на себе зобов`язання на свій ризик та відповідно до проектно-кошторисної документації замовника виконати роботи по об`єкту «Будівництво провідного газопроводу високого тиску від ГРС смт Очеретине до м. Авдіївка (далі - об`єкт), а замовник прийняти та оплати такі роботи на умовах, в порядку та строки, передбачені даним договором.
До вказаного договору сторонами складено та підписано специфікацію та графік поставки матеріалів замовника на об`єкт будівництва «Будівництво провідного газопроводу високого тиску від ГРС смт. Очеретине до м. Авдіївка. 
Вказані документи містять в собі товар, який згідно видаткових накладних поставлявся ТОВ «ПЛВ», однак дійти висновку, що саме ці товари були використанні при виконанні вказаного вище договору не вбачається за можливе виходячи з наступного. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції і з чим погоджується колегія суддів, поставка товару Позивачу від ТОВ «ПЛВ» здійснювалась у вересні 2017 року, у той час коли договір підряду № 109/17 укладений 08.08.2017 року, акти виконаних робіт датовані червнем 2018 року, проте матеріли адміністративної справи не містять в собі доказів щодо обліку ТОВ «Теплоенергокомплект» такого товару на власному балансі. 
Також відсутні в матеріалах справи документи та пояснення щодо місця зберігання такого товару, складські документи тощо. Окрім цього, матеріли справи не містять в собі відомостей щодо наявного на балансі товару «труба г/к 530*10», «труба г/к 325*7», «труба г/к 108*4», «труба г/к 57*4», «труба г/к 219*5»,    «труба г/к 57*4,5, «кран кульковий стал. під приварку для підземної», «кран кульковий стал. під приварку для підземної»,    «кран кульковий стал. фланцев. д 300 мм.», «труба г/к 530*10» до здійснення поставки ТОВ «ПЛВ» у відповідності до умов договору від 01.09.2017 року. 
У зв`язку з чим, стверджувати, що саме товар, який поставлявся ТОВ «ПЛВ» у відповідності до умов договору від 01.09.2017 року був реалізований ТОВ «Теплоенергокомплект» при виконанні договору підряду № 109/17 від 08.08.2017 року не вбачається за можливе. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивачем не надано належних первинних документів, які б підтверджували реальність господарських операцій між ним та ТОВ «ПЛВ» у відповідності до вимог договору від 01.09.2017 року. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками Відповідача про заниження Позивачем податку на прибуток за 2017 рік на загальну суму 308 402,00 грн., завищення від`ємного значення податку на додану вартість за вересень 2017 року на суму 234   341,00 грн., та заниження податку на додану вартість на загальну суму 51 216,00 грн., в тому числі за вересень 2017 року на суму 51 216,00 грн., у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Згідно з частинами першою та другою      статті 77 КАС України      кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених      статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Положеннями   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.               
Розглянувши доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОЕНЕРГОКОМПЛЕКТ» викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242,    243,    308,    311,    315,    316,    321,    322,    325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОЕНЕРГОКОМПЛЕКТ» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року -   без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.      

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                          О.М. Оксененко