ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року 
м. Київ
справа № П/811/1112/16
адміністративне провадження № К/9901/36049/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф., 

розглянув у порядку письмового провадження справу №П/811/1112/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Кропивницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 (суддя Брегей    Р.І.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 (головуючий суддя Дурасова Ю.В.. судді: Щербак А.А., Баранник Н.П.),

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі також ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.08.2016, якими позивачу визначено грошове зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 19788,38грн. та накладено штрафні санкції у розмірі  9889,19 грн. і з військового збору - 742,33грн., штрафні санкції - 185,88грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.04.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ОДПІ звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України. У касаційній скарзі податковий орган орган просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.12.2017 відкрито касаційне провадження у справі №П/811/1112/16.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №П/811/1112/16 згідно правил підпункту 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень цього кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 11.01.2021 призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження на 12.01.2021.

В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач вказує про порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. У касаційній скарзі відповідачем викладено обставини, встановлені актом перевірки. Касаційна скарга є ідентичною апеляційній скарзі, інших обґрунтувань ніж ті, які були наведені в апеляційній скарзі та в запереченні на позовну заяву відповідачем не вказано, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права скаржником не наведено. 

Позивач правом подання заперечення на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає касаційному розгляду справи.

Переглядаючи постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, податковим органом проведено планову документальну виїзну перевірку діяльності позивача. За результатами перевірки складено акт, яким встановлені порушення вимог пункту  177.4  статті  177 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим,    визначено суму податкового зобов`язання на загальну суму 19788,38грн. (за 2014 рік - 12355,08грн.; за 2015 рік - 7423,30грн.). Встановлено також завищення витрат за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 в сумі 131855,77грн. Згідно акта попередньої документальної перевірки дебіторська заборгованість станом на 31.12.2013 становить 46215,07грн. без ПДВ та залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2013 складають 8733,37грн. Позивач надавав підприємствам в 2013 році транспортні послуги, доход за надані в 2013 році послуги отримав в січні 2014 року, тобто понесені витрати по списанню дизельного палива не пов`язані з отриманим доходом; а доход за транспортні послуги, які надавалися позивачем підприємствам в 2014 році був одержаний в січні 2015 року, що також свідчить що понесені витрати по списанню дизельного палива не пов`язані з отриманням доходу, оскільки в довідці про залишок ТМЦ зазначено про відсутність залишків дизельного палива станом на 31.12.2014. В наданих на перевірку подорожніх листах, актах виконаних робіт відсутня інформація щодо фактичного використання дизельного палива по наданим послугам підприємствам по яким рахується дебіторська заборгованість станом на 31.12.2013, 31.12.2014, 31.12.2015.
За наслідками перевірки встановлено завищення витрат за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 на загальну суму 131855,77грн., також донараховано військовий збір.  Контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.08.2016 №0005641302, якими позивачу визначено грошове зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 19788,38грн. та накладено штрафні санкції у розмірі  9889,19 грн. військовий збір - 742,33грн., штрафні санкції - 185,88грн.
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, ФОП ОСОБА_1 оскаржив його до суду. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення контролюючим органом прийнято безпідставно, оскільки висновки акта перевірки є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях, що в свою чергу, не підтверджені належними документами. 
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Положеннями пункту 14.1.36 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, яких відбувається формах, здійснених для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталі (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.
Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Пунктом 135.4 статті 135 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.
Пункт 163.1 статті 163 ПК України визначає, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. 
Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України (до 01.01.2015) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. 
Підпунктом 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 (після 01.01.2015) встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
Необхідно вказати, що об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід. Чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця. Витрати, що пов`язані з проведенням господарської діяльності фізичної особи-підприємця мають бути підтверджені належно оформленими первинними документами.

У справі, що розглядається суд першої інстанції з`ясував, що у відповідності до рішення суду, яке набрало законної сили, встановлено, що в період з 01.01.2014 по 31.12.2015 позивачем витрати не завищено.  

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.11.2016, залишеною без змін постановою ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2017, у справі №П/811/1020/16 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОДПІ про визнання протиправними та скасування вимоги №Ф-0000221302 від 06.07.2016 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску та рішення №0004481302 від 06.07.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску - адміністративний позов задоволено повністю.

Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що оскаржувані вимога та рішення прийнято контролюючим органом безпідставно з огляду на ненадання останнім доказів, що свідчать про допущені позивачем порушення, натомість позивач підтвердив документально понесені ним під час господарської діяльності протягом 2014-2015 року витрати на придбання палива для надання послуг на перевезення, а відтак, висновок що позивачем завищено витрати за 2014 та за 2015 рік, сплачені за пальне, є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017), положення якої кореспондуються з припасами частини четвертої статті 78 КАС України (у чинній редакції) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Положеннями Закону України "Про доступ до судових рішень" встановлено, що Єдиний державний реєстр судових рішень є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22.12.2005 №3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, з`ясовано, що постановою Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №П/811/1020/16  постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.11.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2017 залишено без змін.

У справі, що розглядається, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми Податкового кодексу України, положення Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень.

Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та  (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кропивницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області залишити без задоволення.
Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 у справі №П/811/1112/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева
Р.Ф. Ханова
Судді Верховного Суду