ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 року                                                                               Справа №  904/5698/20

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),
                       суддів Орєшкіної Е.В., Подобєда І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі №904/5698/20 (суддя Золотарьова Я.С., повна ухвала складена 26.01.2021)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України", м. Київ 
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ", м. Дніпро 
про стягнення заборгованості  7 084 600,63 грн   

ВСТАНОВИВ:        
У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" заборгованості у сумі 7084600,63 грн, з яких:  6 239 046,02 грн – заборгованість з оплати за негативні щодобові небаланси за січень 2020 року,  622 523,65 грн - пеня, 103 150,33 грн - 3% річних та 119 880,64 грн - інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору транспортування природного газу №2002000097 від 04.02.2020 в частині несплати негативних щодобових небалансів.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
19.01.2021 відповідач подав до суду першої інстанції клопотання, в якому просив суд зупинити провадження у справі до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3987/19. Відповідач зазначає, що оскільки Постанова Верховного Суду є остаточною та виступає джерелом формування судової практики, враховуючи предмет та підстави позову у справі №904/5698/20 та те, що у справі №922/3987/19 будуть встановлюватися підстави для проведення розрахунку послуг з балансування на підставі одностороннього акту  про надання послуг балансування обсягів природного газу, що також підлягає дослідженню у справі №904/5698/20, провадження у справі слід зупинити.
19.01.2021 позивач подав заперечення проти клопотання про зупинення провадження у справі. Позивач зазначив, що правові підстави для зупинення провадження у справі відсутні, оскільки правовідносини у справі №904/5698/20 та у справі №922/3987/19 не є подібними, різняться за предметом, підставами та правовим регулюванням.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі №904/5698/20 (суддя Золотарьова Я.С.) задоволено клопотання Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" та зупинено провадження у справі №904/5698/20 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3987/19.
Ухвала суду мотивована тим, що предмети та зміст правовідносин у справах №904/5698/20 та №922/3987/19 є подібними, тому вирішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3987/19 вплине на вирішення спору у справі №904/5698/20.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні клопотання про зупинення, направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
-          предмети спорів у справах №904/5698/20 та №922/3987/19 є різними, бо матеріально – правове регулювання стягнення плати за «врегулювання щодобових небалансів» є відмінним від такого при стягненні плати за «врегулювання місячного небалансу», оскільки регулюються різними редакціями постанови НКРЕКП «Про затвердження Кодексу газотранспортної системи» від 30.09.2015 №2493;
-          договір транспортування природного газу від 04.02.2020 №2002000097 передбачає вчинення дій щодо врегулювання негативного добового небалансу та на момент його укладення стягнення плати за врегулювання щодобових небалансів передбачалося Кодексом ГТС;
-          укладення додатків №№1,2 до договору є обов`язковим лише у визначених випадках, що спростовує твердження суду про те, що сторонами не узгоджений предмет договору і він є неукладеним;
-          відсутні підстави для зупинення провадження у справі, передбачені п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, та здійснене судом порушенням норм процесуального права порушує розумні строки тривалості судового провадження;
-          мотивувальна частина оспорюваної ухвали не містить жодного обґрунтування, в чому полягає об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення справи №922/3987/19.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 10.02.2021 для розгляду апеляційної скарги обрано колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.02.2021 зазначеною колегією суддів відкрито апеляційне провадження. Розгляд справи визначено проводити в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін. Запропоновано відповідачу у строк до 09.03.2021 надати відзив на апеляційну скаргу.
04.03.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зазначив, що у справах №904/5698/20 та №922/3987/19 наявний однаковий зміст та предмет правовідносин, які обумовлені стягненням заборгованості за щодобові негативні небаланси природного газу. Матеріально-правове регулювання спірних правовідносин у цих справах охоплюється однаковими нормами Кодексу ГТС в однаковій редакції, тому посилання апелянта на відмінність редакцій Кодексу ГТС, яким врегульовані спірні відносини, є такими, що не знаходять свого підтвердження. Крім того, у справі №922/3987/19 вимоги про стягнення коштів  за добові небаланси заявлено за різні періоди, і тільки вимога про стягнення за березень 2019 року ґрунтується на коригуючому акті, в інших спірних періодах вимога про стягнення ґрунтується на акті врегулювання щодобових небалансів. 
Дослідивши матеріали справи, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з п.12 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі.
Згідно з пунктом 7 частини 1 та частиною 3 статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду;  з питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.
Пунктом 11 частини 1 статті 229 ГПК України передбачено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини 1 статті 228 цього Кодексу – до закінчення перегляду в касаційному порядку.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли їх може бути усунуто.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі №910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).
Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7, пункт 40 постанов від 25.04.2018 № 910/24257/16). Аналогічні висновки викладені також в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року по справі №923/682/16.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц).
Судом першої інстанції було встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії cуддів Касаційного господарського суду від 13.10.2020 справу №922/3987/19 за позовом Акціонерного товариства “Укртрансгаз” до Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Харківгаз” про стягнення заборгованості передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Ухвала мотивована необхідністю відступити від висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №916/2090/16.
Так, предметом позову у справі №922/3987/19, яка передана на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, є вимога про стягнення 222 820 105,75 грн заборгованості, 15 291 992,21 грн пені, 1 312 978,90 грн 3% річних. Підставою позову є виявлена наявність небалансів за результатами співставлення остаточних алокацій подачі/відбору відповідачем природного газу, на підставі чого було здійснено розрахунок остаточних обсягів добового небалансу відповідача. Зобов`язання з оплати рахунків відповідач у цій справі не виконав, допустивши порушення умов пункту 2.6 договору транспортування природного газу та пункту 19 глави 6 розділу 14 Кодексу газотранспортної системи.
Прийняті у справі судові рішення мотивовані тим, що між сторонами відсутній договір, який би передбачав врегулювання щодобових небалансів та відсутня згода на придбання природного газу в оператора газотранспортної системи в обсязі добового небалансу. Суди зазначили, що з аналізу умов укладеного сторонами Договору та положень пункту 6 глави 6 розділу ХІV Кодексу ГТС для наявності підстав оплати балансування необхідна послідовність таких дій: 1) виникнення негативного місячного небалансу; 2) неврегулювання замовником послуг транспортування цього небалансу самостійно в строк до 12-го числа місяця, наступного за газовим; 3) оформлення оператором одностороннього акту на обсяг неврегульованого замовником обсягу небалансу; 4) надання оператором замовнику до 14 числа місяця, наступного за газовим місяцем, розрахунку вартості послуг балансування та рахунку-фактури. Однак, позивачем не дотримано вчинення зазначених дій та їх послідовності. Суди вказали на ненадання Позивачем жодних первинних документів, які б свідчили про реальність вчинення балансуючих дій кожної доби (оскільки відповідно до пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС "період балансування" - газова доба (D)), а додані односторонні акти врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць не містять відомостей про джерела внесення в них інформації; так само як і коригуючі акти врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць - ці акти не містять пояснень, чому відбулися коригування, тим самим ставлять під сумнів достовірність інформації, зазначеної в основних актах. Також суди вказали, що про відсутність у позивача права складати односторонні коригуючі акти про надані послуги зазначено у постановах Верховного Суду у справах №927/276/18 від 04.12.2018, №924/447/18 від 10.04.2019, №920/344/18 від 12.06.2019, №922/1382/18 від 09.10.2019.
Суди послалися також на те, що пунктом 1 глави 2 розділу ХІІ Кодексу ГТС в редакції від 28.04.2017 передбачено, що алокація обсягів природного газу по точці входу до газотранспортної системи здійснюється оператором газотранспортної системи з урахуванням підтверджених номінацій по цій точці, отже з указаної дати обов`язок здійснення алокації по точках виходу з газотранспортної системи було покладено на позивача. При цьому, суди вказали на те, що відсутність додатку 3 до договору вказує на неузгодженість сторонами при підписанні договору переліку комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу та їх характеристик як це передбачено додатками до типового договору.
У справі №916/2090/16 розглядався спір за позовом Публічного акціонерного товариства “Укртрансгаз” до Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” про стягнення 440 990 385,32 грн, за зустpічним позовом Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” до Публічного акціонерного товариства “Укртрансгаз” про визнання недійсним договору транспортування природного газу №1512001142 від 17.12.2015 та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору – Товариства з обмеженою відповідальністю ГК “Укргаз” до Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” про зобов`язання виконати умови договору транспортування природного газу №1512001142 від 17.12.2015.
Постановою від 20.03.2019 у вказаній справі Південно-західний апеляційний господарський суд рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2018 в частині задоволення первісного позову ПАТ "Укртрансгаз" скасував, у задоволенні зазначеного позову відмовив, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції, за якою у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" відмовив повністю; у задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" відмовив повністю; у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Товариства з обмеженою відповідальністю  ГК  "Укргаз" відмовив повністю.
Постанова апеляційного суду в частині розгляду первісних позовних вимог про стягнення грошових коштів мотивована тим, що обсяг послуг, які надаються за договором транспортування №1512001142 від 17.12.2015, визначаються підписанням додатку 1 (розподіл потужності) та/або додатку 2 (транспортування) до цього договору (пункт 2.4 договору №1512001142 від 17.12.2015). При цьому, додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною договору, а додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник газу (пункт 2.8 договору №1512001142 від 17.12.2015). Разом з тим, відповідні додатки 1 та 2 щодо розподілу потужності чи обсягу транспортування природного газу не складались, тому, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутність вказаних додатків вказує на неузгодженість сторонами такої істотної умови як предмет договору 17.12.2015, отже такий договір в силу вимог частини восьмої  статті 181 Господарського кодексу України  (далі -  ГК України) є неукладеним.
При цьому, апеляційний суд зазначив, що доказів виконання умов спірного договору транспортування природного газу на підтвердження фактичного укладання договору матеріали справи не містять, а сторони продовжували виконувати умови договору №1412000312 від 24.12.2014, що підтверджується укладеними між сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, в тому числі актом №06-16-1414000312 від 30.06.2016, підписаним без заперечень та зауважень як позивачем за первісним позовом, так і позивачем за зустрічним позовом, а також платіжними дорученнями, у тому числі платіжним дорученням №4500 від 08.06.2016, №4697 від 14.06.2016, №4906 від 21.06.2016, №5097 від 29.06.2016, у реквізитах "призначення платежу" яких зазначено "оплата за послуги з транспортування природного газу в червні 2016 року згідно з договором №1412000312 від 24.12.2014". За таких обставин суд дійшов висновку, що складений ПАТ "Укртрансгаз" на підставі пункту 11.4 договору №1512001142 від 17.12.2015 односторонній акт послуг балансування не може бути визнаний належним доказом на підтвердження визначення вартості послуг балансування газу у червні 2016 року.
Апеляційний суд відхилив позицію ПАТ "Укртрансгаз", яке не заперечувало продовження дії договору №1412000312 від 24.12.2014 щодо надання послуг транспортування природного газу, однак стверджувало, що послуги небалансу надавалися відповідно до договору №1512001142 від 17.12.2015. Суд також відхилив як безпідставне твердження ПАТ "Укртрансгаз" щодо можливості застосування умов спірного договору лише в частині надання послуг балансування, адже надання таких послуг перебуває у безпосередньому зв`язку з послугами транспортування природного газу і відсутність узгоджених умов щодо обсягів та порядку надання цих послуг унеможливлює виконання й решти положень договору, у тому числі в частині порядку визначення вартості послуг балансування. Крім того, суд зазначив, що матеріалами справи підтверджується виконання сторонами у червні місяці 2016 року умов договору №1412000312 від 24.12.2014, яким визначено порядок врегулювання питань у разі виникнення небалансу, і доказів внесення змін до цього договору щодо порядку здійснення балансування надходження і розподілу газу з метою уникнення дисбалансу газу або припинення дії цього договору в означеній частині учасниками справи не подано. Також судом враховано, що положення договору №1412000312 від 24.12.2014, згідно з яким надавались послуги транспортування природного газу магістральними трубопроводами і який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, визначають лише порядок самостійного врегулювання замовником негативного балансу - шляхом додаткової закупівлі природного газу.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідного звіту про надані послуги, як того вимагали положення Кодексу ГТС в редакції, чинній на час виникнення небалансу, матеріали справи не містять і ПАТ "Укртрансгаз" не надано. У матеріалах справи наявний односторонній акт надання послуг балансування обсягів природного газу №06-16-1512001142-БАЛАНС від 30.06.2016, однак суд врахував, що вимога зазначеного  Кодексу  про те, що підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором газотранспортної системи, була внесена до глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС лише  постановою НКРЕКП №615 від 28.04.2017,  в той час як спірні правовідносини мали місце у червні 2016 року. Тому, враховуючи також, що зазначене підтверджується і висновком №7904/17-45 від 06.12.2017 судової експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені обставини у своїй сукупності унеможливлюють визначення фактичного обсягу та вартості наданих ПАТ    "Укртрансгаз" послуг балансування.
Апеляційним судом відхилені посилання ПАТ "Одеський припортовий завод" на неврахування судом обставин врегулювання небалансу газу у червні 2016 року внаслідок закупівлі балансуючого газу у ТОВ  ГК  "Укргаз", оскільки попри наявність в матеріалах справи відповідних договорів купівлі-продажу природного газу, акти приймання-передачі не були погоджені з оператором газотранспортної системи, як того вимагають положення глави 7 розділу ІІІ Кодексу ГТС.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що недоведеність вимог щодо стягнення 434 040 985, 93 грн заборгованості за надані послуги балансування обсягів природного газу за договором транспортування природного газу №1512001142 від 17.12.2015 зумовлює висновок про відсутність підстав задоволення решти похідних вимог про стягнення з відповідача 6 344 588, 18 грн    пені та 604 811, 21 грн    3% річних від простроченої суми.
Залишаючи без змін постанову апеляційного господарського суду, суд касаційної інстанції вказав, що, як встановлено судами, відповідно до пунктів 2.1, 2.4, 2.8 договору №1512001142 від 17.12.2015 обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначаються відповідно до додатків 1 (розподіл потужності) та додатка 2 (транспортування), однак судами встановлено, а ПАТ        "Укратрансгаз" належними та допустимими доказами в розумінні  статей 76-77 ГПК України  такі висновки не спростовано про те, що сторонами такі додатки не підписувались.
Отже, апеляційний суд, з урахуванням положень частини 8  статті 180 ГК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір №1512001142 від 17.12.2015 є неукладеним, оскільки сторонами не погоджено предмету договору транспортування (потужностей та обсягу транспортування газу), і тому такий договір не створює юридичних наслідків для його сторін в тому числі і в частині дій, передбачених пунктом 11.4. такого договору.
При цьому суд зазначив, що матеріали справи не містять відповідного звіту про надані послуги, відповідно до вимог, передбачених положеннями Кодексу ГТС в редакції, чинній на час виникнення небалансу і ПАТ  "Укртрансгаз" такий звіт також не надано.
Разом з тим, Суд вказав на обґрунтованість висновку апеляційного господарського суду про те, що вимога зазначеного  Кодексу  про проведення розрахунку послуг з балансування на підставі одностороннього акту про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформленого оператором газотранспортної системи, була внесена до глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС лише  постановою НКРЕКП №615 від 28.04.2017. Зазначене підтверджується і у висновком №7904/17-45 від 06.12.2017 судової експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Відтак, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд в межах наданої йому компетенції щодо оцінки доказів дійшов висновку щодо неможливості визначення фактичного обсягу та вартості наданих ПАТ "Укртрансгаз" послуг балансування і такий висновок логічно пов`язаний з відмовою у задоволенні первісного позову ПАТ "Укртрансгаз" щодо стягнення заборгованості за надані послуги балансування обсягів природного газу за договором 1512001142 від 17.12.2015.
Як вбачається з матеріалів справи №904/5698/20, предметом спору є стягнення з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» заборгованості з оплати за негативні щодобові небаланси за січень 2020 року в сумі 6239046,02 грн, а також нарахованих на суму заборгованості пені – 622523,65 грн, 3% річних – 103150,33 грн, інфляційних втрат – 119880,64 грн.
Підставою позову є не виконання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» умов договору транспортування природного газу №2002000097 від 04.02.2020 в частині оплати виставленого позивачем рахунку на підставі розділу ІХ договору та відповідно до п. 19 гл. 6 р. ХІV Кодексу ГТС.
При цьому, як правильно зазначено апелянтом, з 01.03.2019 на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедури розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років» №1437 від 27.12.2017 відбулося запровадження добового балансування на ринку природного України. Перехід на добове балансування передбачає, що взаємодія між оператором газотранспортної системи, постачальниками, операторами газорозподільних систем і споживачами здійснюється виключено через інформаційну платформу оператора ГТС. Пунктом 11 зазначеної постанови передбачено обов`язок оператора газотранспортної системи надавати послуги транспортування природного газу на підставі договору транспортування природного газу, укладеного відповідно до типового договору транспортування природного газу зі змінами, затвердженими цією постановою. В даній редакції типового договору, як і договором №2002000097 від 04.02.2020 передбачений в тому числі порядок оплати добових небалансів (розділ ІХ договору).
Отже, підстави позовів у справах №904/5698/20 та №922/3987/19, №916/2090/16 є різними, бо у справі №904/5698/20 між сторонами наявний договір про врегулювання щодобових небалансів.
Крім того, в матеріалах справи містяться підписані сторонами акти приймання – передачі природного газу за січень 2020 від 03.02.2020 на 152818 куб.м. та на 117775 806 куб. м., наданих послуг №01-2020-2002000097/1000120 від 31.01.2020 щодо перевищення замовленої (договірної) потужності на суму 503649,47 грн (3380,37927 тис. куб. м), тому не укладення сторонами у цій справі додатків №№1,2 до договору, якими визначається обсяг послуг, що надаються за договором відповідно до п. 2.3. не може свідчити про неукладеність договору,  як про це дійшов висновку суд у справі №916/2090/16 за інших обставин (були відсутні звіти про надані послуги). Додаток №3 до договору №2002000097 від 04.02.2020 щодо узгодження переліку комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання – передачі газу, сторонами був підписаний (а.с. 42, том 1).
Виходячи з викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що зміст правовідносин у справах №904/5698/20 та №922/3987/19, №916/2090/16 є різним, хоч і наявний схожий предмет спору.
Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції від 21.01.2021 прийнята судом з порушенням норм процесуального права, оскільки підстави для зупинення провадження у справі до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3987/19 відсутні.
Верховний Суд  у  своїх постановах, зокрема у справах №910/5425/18,  від 20.06.2019 у справі №910/12694/18  неодноразово зазначав, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Крім цього, слід зауважити, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього. Подібний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №904/3935/18.
Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, з огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо  зупинення провадження  у справі, внаслідок чого були порушені норми процесуального права, що є підставою для скасування даної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з приписами ч.3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про  зупинення провадження  у справі, справа передається на розгляд суду першої інстанції.
Виходячи з приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат у разі, якщо справа вирішується по суті. У випадках скасування ухвали господарського суду і передачі справи на розгляд суду першої інстанції розподіл судових витрат у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами розгляду справи по суті, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 271, 275, 280, 281, 282, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі №904/5698/20   – задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі №904/5698/20  – скасувати.
Справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Суду першої інстанції вирішити питання щодо розподілу судових витрат за цією апеляційною скаргою за наслідками розгляду справи №904/5698/20.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у ст. 287 ГПК України.  

     Головуючий суддя                                                     Л.П. Широбокова
     Суддя                                                                                      Е.В. Орєшкіна
     Суддя                                                                                    І.М. Подобєд