ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1472/19	Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В. 	
Провадження № 22-ц/817/278/21 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Сташків Б. І., 
за участі секретаря - Боднар Р.В.
та сторін - апелянта ОСОБА_1 та представника АТ КБ "Приват Банк"

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/1472/19 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його представника Медвідь Ірини Миколаївни на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 8 грудня 2020 року, ухваленого суддею Радосюк А.В., повний текст рішення складено 11 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" про захист прав споживача, зупинення нарахування відсотків та скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунку, -

В С Т А Н О В И В:

       у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до АТ КБ "Приват Банк" про захист прав споживача, зупинення нарахування відсотків та скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунку
       В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є клієнтом АТ КБ «Приват Банк» приблизно з 2011 року та має відкритий картковий рахунок. Спочатку у нього був відкритий картковий рахунок, однак у зв`язку із втратою даної кредитної картки за його ініціативою вказаний картковий рахунок було заблоковано представником банку більше року назад і замість нього було відкрито новий картковий рахунок № НОМЕР_1 , яким він постійно користувався та станом на 00 годин 00 хвилин 16 жовтня 2019 року у нього була заборгованість перед АТ КБ «Приват Банк» в сумі 26494 гривні 91 копійка, яку він погасив. 16 жовтня 2018 року у другій половині дня до нього зателефонував представник АТ КБ «Приват Банк» та повідомив, що з його картковим рахунком відбуваються підозрілі банківські операції і з цього часу всі його рахунки будуть заблоковані до вияснення. Аналогічна інформація йому прийшла на електронну пошту. З метою вияснення причин блокування карткового рахунку 17 жовтня 2018 року він звернувся до найближчого відділення АТ КБ «Приват Банку», яке знаходиться в м. Кременець, де повідомили, що протягом 16-17 жовтня 2018 року з карткового рахунку № НОМЕР_2 були здійснені підозрілі банківські операції і через це всі його рахунки було заблоковано. На запитання до представника відділення банку, яким чином можна здійснювати банківські операції із заблокованої картки, належної відповіді він не отримав, а вже згодом пояснили, що 16 жовтня 2018 року через його особистий кабінет у Приват 24 було здійснено перевипуск картки з № НОМЕР_1 на №  НОМЕР_2 і вже з неї проводилися банківські операції. Зокрема, протягом 16-17 жовтня 2018 року на його картковий рахунок №  НОМЕР_2 було зараховано 46850 гривень 00 копійок; знято, шляхом видачі коштів через банкомат та оплачено послуг на суму 45528 гривень 67 копійок, а також оформлено дві миттєвих розстрочки на суми 8000 і 11250 гривень. Вказаних банківських операції в цей період він не здійснював. Крім цього, пін-коди своїх банківських карток нікому не повідомляв, оскільки йому відомо, що банк не несе відповідальності у випадку, якщо така інформація стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання умов зберігання і використання інформації щодо карткового рахунку. На його телефон з телефонним номером НОМЕР_3 , який є його фінансовим номером АТ КБ «Приват Банк» не надходило жодного повідомлення про підтвердження банківських операцій. Протягом цих днів у нього були постійні «перебої» з телефоном, в якому була картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар». З приводу шахрайства, він звернувся в Кременецький ВП ГУНП в Тернопільській області і на підставі його заяви 24 жовтня 2018 року було відкрите кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018210120000533 за фактом заволодіння його майном шляхом обману. З часу вчинення шахрайства з його картковим рахунком він неодноразово звертався в АТ КБ «Приват Банк» з вимогою надати пояснення, зокрема, яким чином з його карткового рахунку відбувалися банківські операції протягом 16-17 жовтня 2018 року, якщо сам банк повідомив його як в телефонному режимі, так і через електронну пошту, що у зв`язку з фіксуванням підозрілих банківських операцій, які можуть бути шахрайськими, його рахунки тимчасово заблоковано. Однак, на його неодноразові звернення, відповідач надавав відповіді, які не містили необхідних пояснень. В даних відповідях містилося тільки те, що він повинен повернути кошти та відсотки за користування кредитними коштами. Крім цього, на його телефон постійно телефонують представники відповідача з вимогами про повернення заборгованості, використовуючи погрози, залякування. Він в свою чергу, ознайомившись із випискою по його картковому рахунку через особистий кабінет у Приват24, перерахував у листопаді та грудні 2018 року 26800 гривень на кредитну картку. Позивачем було внесено на картковий рахунок 26500 гривень, оскільки саме таку суму кредитних коштів ним особисто було використано до 16-17 жовтня 2018 року, а саме до часу вчинення із його карткою шахрайських дій. На одне із його звернень в якому він просив при можливості надати відео чи фото осіб, які здійснювали зняття коштів через банкомат (термінал) на його електронну пошту було надіслано фото особи, яка здійснювала зняття коштів, а згодом йому зателефонував представник відповідача та вказував на те, що особа, яка знімала кошти із моєї картки ніби «схожа» на його дружину. Однак, ні він, ні його дружина жодних операцій протягом 16-17 жовтня 2018 року не здійснювали. Всі банківські операції відбувалися в місті Кривий Ріг Дніпровської області, а він з дружиною та їхніми малолітніми дітьми проживають та зареєстровані в місті Кременець Тернопільської області. Крім цього, він та дружина офіційно працевлаштовані та протягом 16-17 жовтня 2018 року кожен і з них перебував на своєму робочому місці. На його неодноразові письмові звернення про припинення нарахування штрафних санкцій та відсотків на суму кредитів, які він не отримував, провести службову перевірку по факту незаконних дій невстановлених осіб з його банківськими рахунками, встановити фіксовану суму заборгованості, відповідач не припинив нарахування штрафних санкцій та відсотків. 
       Заборгованість станом на 20.05.2019 року становить 27885 гривень 94 копійки. Враховуючи те, що дана сума заборгованості утворилася не з його вини, просить визнати недійсними кредитні договори «Миттєва розстрочка» № б/н від 16 жовтня 2018 року на суму 8000 гривень та 11250 гривень, зобов`язати AT КБ «Приват Банк» припинити нарахування за картковим рахунком № НОМЕР_2 в AT КБ «Приват Банк» ОСОБА_1 та всіма додатковими рахунками згідно угоди № SAMDN50000054021211 від 08 грудня 2011 року процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) у період з 16 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року включно; зобов`язати AT КБ «Приват Банк» відновити залишок коштів на картковому рисунку № НОМЕР_2 в AT КБ «Приват Банк» ОСОБА_1 та всіма додатковими рахунками згідно угоди № SAMDN50000054021211 від 08 грудня 2011 року процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) у період з 16 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року включно, тобто станом на 00 годин 00 хвилин 16 жовтня 2018 року із врахуванням внесених ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 26800 гривень на погашення дійсної його кредитної заборгованості; стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу. 
       Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 8 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ "Приват Банк" про захист прав споживача, зупинення нарахування відсотків та скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунку - відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 8 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, зробив помилковий висновок про те, що ним не надано достатніх доказів винуватості відповідача в здійсненні розрахункових операцій за картковим рахунком, що виключає його відповідальність.
       Суд першої інстанції по не зрозумілій причині не взяв до уваги той факт, що вже на початку здійснення шахрайських операцій з його рахунком 16.10.2018 року відповідач - АТ КБ "Приват Банк" сам повідомляв мене та двічі надсилав на електронну скриньку повідомлення про здійснення шахрайських дій.
       Всі шахрайські дії з його рахунком відбувалися після так званого блокування банком рахунку та повідомлення на електронну пошту про це.
       Відповідно до ухвали Лановецького районного суду від 22.01.2020 року про надання інформації АТ КБ "Приват Банк" надав суду першої інстанції заяву про надання інформації з якої видно, що картка НОМЕР_2 , з якої було здійснено шахрайські дії, була замовлена ще 10.10.2018 року в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області клієнтом прізвище якого приховано та відправлена безоплатно (за рахунок банку) замовнику через компанію кур`єрської доставки "Міст-Експрес". АТ КБ "Приват Банк" не надав суду повну інформацію, яка витребовувалася згідно ухвали суду від 22.01.2020 року, а саме не вказав прізвище замовника та прізвище особи, яка отримала картку за №  НОМЕР_2 в м. Кривий Ріг.
       Ніяких дій по випуску даної картки ОСОБА_1 не здійснював, нікому не надавав доручення це робити і не замовляв послуги кур`єрської доставки її по вказаній адресі і також не доручав це робити іншим особам.
       Відповідачем не надано доказів та не доведено вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а саме: номер своєї картки та ПІН код до неї, тому суд першої інстанції не вірно прийняв до уваги правову позицію, викладено у постанові Верховного Суду від 10.07.2019 року.
       Представник ОСОБА_1 - адвокат Медвідь І.М. подала апеляційну скаргу на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 8 грудня 2020 року в якій просила скасувати вищевказане рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги Медвідь І.М. зазначила, що судом не надано оцінки долученим до матеріалів справи доказам, а фактично лише перераховано їх.
       Позивачем неодноразово наголошувалося на тому, що жодних дій як по замовленні додаткової картки він не здійснював, так і нікому не доручав це робити ще й на території іншої області за сотні кілометрів від місця свого проживання.
       Саме відповідачем було порушено норми пункту 14.12 статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", а саме не встановлена наявність належним чином посвідченої довіреності на вчинення дій по отриманні додаткової картки, оскільки у разі наявності такої довіреності відповідач у своїй заяві про надання інформації не приховував би інформації щодо клієнта, який здійснив замовлення додаткової картки.
       Також, судом першої інстанції не було звернуто уваги і на те, що відповідач, маючи у своєму розпорядженні інформацію щодо здійснення шахрайських дій з картковим рахунком позивача, надсилаючи таку інформацію на електронну адресу позивача, не вчинив жодних дій щодо блокування рахунку ОСОБА_1 , що в подальшому призвело до незаконного списання з рахунку позивача коштів без його розпорядження.
       Інші доводи зазначені в апеляційні скарзі збігаються із доводами зазначеними в апеляційні скарзі ОСОБА_1 .
       Відзив на апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника Медвідь І.М. до суду апеляційної інстанції не поступав.
       У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в них.
       Представник АТ КБ "Приват Банк" - Паньков О.П. апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представник адвокат Медвідь І.М. не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
        Медвідь І.М. в судове засідання не з`явилася, проте була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, що підтверджується телефонограмою складеною секретарем судового засідання Тернопільського апеляційного суду Боднар Р.В. від 12 лютого 2021 року.
       Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторони по справі, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце слухання справи.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
        Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що недостатньо лише випустити іншу сім-картку Клієнта або мати фінансовий телефон клієнта, потрібно ще обов`язково знати пароль входу до Приват24 або, щоб його змінити знати ПІН - код картки Клієнта. Тобто, без розголошення з боку ОСОБА_1 ПІН-коду своєї картки, номеру своїх карток, інша особа навіть перевипустивши сім-картку, або маючи фінансовий телефон клієнта не змогла б ні зайти до Приват 24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти. Відповідальність банку за зняття коштів з картки клієнта настає лише після її блокування, а до того моменту банк, не має права обмежувати дії позивача, контролювати процедуру зняття готівки з картки, контролювати її у позивача.
       З такими висновками погоджується колегія суддів.
       Судом встановлено, що 18.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області, у якій просив провести розслідування по фактах здійснення шахрайських банківських операцій із його колишньої картки № НОМЕР_2 , яку він ще рік назад заблокував, по причині втрати, і замість неї отримав в Кременецькому відділенні "Приват Банку" по вул. Медова, 5, іншу по якій не здійснював жодної банківської операції протягом 16-17 жовтня поточного року і не оформляв миттєвих розстрочок на суму 8000 грн. і 11250 грн. На його телефон не приходило жодної СМС на підтвердження операцій. Але протягом даного періоду він спостерігав перебої в роботі з мобільним номером, який вказаний при реєстрації НОМЕР_3 . Так при дзвінку на цей номер в слухавці був відсутній сигнал виклику. На цей номер приходили незрозумілі СМС від оператора Київстар про підключення на цей номер послуги «переадресація викликів», хоча він цієї послуги не замовляв. Через додаток «Мій Київстар» з PlayМаркету щоразу він подавав замовлення на відключення її. А також був наявний факт поповнення можливим зловмисником його телефону НОМЕР_3 на суму 10 грн., на якому до цього не було коштів (т. 1 а.с.16).
       Відомості по даному факту 24.10.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018210120000533 та розпочато досудове розслідування кримінального провадження за ч. 1 ст. 190 КК України (т. 1 а.с.17).
       Кримінальна справа на даний час не розслідувана.
        ОСОБА_1 звертаючись до АТ КБ «Приват Банк просив Службу безпеки банку провести службове розслідування з метою встановлення детальної інформації, про вчинення відносно нього шахрайських дій невідомими особами 16-17 жовтня 2018 року та не нараховувати відсотків за користування кредитними коштами за цей період (т. 1 а.с.18-19, 23-24, 29, 33).
       16.10.2018 року на свою електрону адресу від АТ КБ "Приват Банк" отримав повідомлення: "нещодавно за його карткою 7*66 було зафіксовано підозрілі операції, що могли виявитися шахрайськими. З метою безпеки картку позивача було тимчасово заблоковано" (т. 1 а.с.25).
       Згідно копій відповідей АТ КБ «Приват Банк" на письмові звернення ОСОБА_1 , 16.10.2018 року, використовуючи особисту інформацію ОСОБА_1 , була підключена послуга «Миттєва розстрочка» на картковий рахунок НОМЕР_4 , послуги, які пов`язані з платіжною карткою надаються виключно при умові володіння особистою інформацією клієнта. Грошові кошти були зараховані на картку та згодом отримані в банкоматі з введенням вірного Пін-коду картки. У випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо укладення кредитного договору, рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. АТ КБ «Приват Банк» відмовляє позивачу в задоволенні запиту щодо припинення нарахування відсотків, штрафів за кредитом. Просить найближчим часом погасити прострочену заборгованість по картці «Універсальна» та надалі здійснювати погашення кредиту у відповідності до умов укладеного договору. Станом на 20.05.2019 року позивач має заборгованість в сумі 27885,94 грн.(а.с.20-22, 26-28,30-31, 34-36).
       Згідно протоколу огляду мобільного телефону марки HUAWEITIT-U02, що належить ОСОБА_1 , складеного 21 липня 2019 року адвокатом Медвідь І.М., та фото таблиці до протоколу огляду мобільного телефону, в ході перегляду повідомлень від «Kyivstar» встановлено, що протягом 15 та 16 жовтня 2018 року на телефон з абонентським номером НОМЕР_3 надійшли СМС- повідомлення : 15.10.2018 року о 09:37 - « о 09:36 Ваш рахунок поповнено на 10,00 грн.», 15.10.2018 року о 09:45 - «заявка на підключення переадресації викликів виконана», 15.10.2018 року о 12:015 - «заявка на відключення переадресації викликів виконана», 16.10.2018 року о 13:03 - «заявка на підключення переадресації викликів виконана», 16.10.2018 року о 17:07 - «заявка на відключення переадресації викликів виконана» (т. 1 а.с.37-39).
       Згідно протоколу огляду особистої електронної пошти ОСОБА_1 , складеного 25 липня 2019 року адвокатом Медвідь І.М., та фототаблиць до протоколу, в результаті перегляду вхідних повідомлень було виявлено повідомлення від ОСОБА_3 , яке датоване 25 лютим 2019 року, 11 година 26 хвилин, про зняття в банкоматі CADN4964 суми 10000 грн., магазин « Назарет », Кривий Ріг, просп. Миру, 28 ; про зняття в банкоматі CADN7748 суми 8000 грн. і 1500 грн., магазин «Бірюза», Кривий Ріг, вул. Якіра, 15 . До даного повідомлення було прикріплено файли, які виявилися фотокартками, на яких зображена невідома особа біля банкомату. Також виявлено повідомлення від Приват Банку, яке датоване 16 жовтня 2018 року, 14 година 18 хвилин, про те, що за карткою ОСОБА_1 7*66 було зафіксовано підозрілі операції, що могли виявитися шахрайськими. З метою безпеки його картку було тимчасово заблоковано. Розблокувати картку він може зателефонувавши на гарячу лінію 3700 pb.ua/1965 (т. 1 а.с.40-46).
       Факт зняття готівки у банкоматі в м. Кривий Ріг в сумі 10000 грн., 8000 грн. і 1500 грн., підтверджується копією виписки по банківській картці ОСОБА_1 (т. 1а.с.51-53).
       Як вбачається із заяви про надання інформації картка НОМЕР_2 була підв`язана 16.10.2018 року (13:08), як додаткова до угоди реф. SAMDN50000054021211 (основна картка договору НОМЕР_6 ) в акаунті «Приват 24» клієнта ОСОБА_1 (т. 1 а.с.231).
       За статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
       Статтею 1067 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.
       За положенням статті 1068 ЦК України, Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
       За правилами статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що значаться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.
       Згідно статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.
       Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
       За змістом статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила віх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
       Згідно із статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
       Відповідно до вимог п. 3. ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.
       У пунктах 32.1, 32.7 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.
       Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
       Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.
       Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону).
       Згідно з пунктом 14.16 статті 14 цього Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
       Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
       Відповідно до пункту 14.14 статті 14 цього Закону під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.
       Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків (далі - банки) електронних платіжних засобів, а також порядок здійснення операцій з їх використанням передбачений положенням «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» (надалі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів".
       Вимоги цього Положення поширюються на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та користувачів електронних платіжних засобів (далі - користувач).
       Так, згідно п.п.5-9 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
       Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
       Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
       Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.
       Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
       Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
       Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
       Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
       Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
       Пунктом 9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
       Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15.
       Отже, з урахуванням вищезазначеного, саме позивач повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій.
       Згідно з п.14.3. ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.
       Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705.
       Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та пунктом 1 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особам, які не мають на це права або повноважень.
Пунктами 2, 5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.
Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
Відповідно до п.7 розділу X Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.
3a змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
       Проаналізувавши матеріали справи, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що 16-17 жовтня 2018 року із платіжної картки НОМЕР_2 , яка підв`язана 16.10.2018 року як додаткова до угоди реф. SAMDN50000054021211 до основної картки договору НОМЕР_6 в акаунті Приват24 проводились дві операції на загальну суму 19250 грн в банкоматі АТ КБ «Приват Банк" з коректним введенням ПІН-коду, а тому банк був позбавлений можливості повернення грошових коштів позивачу. Банк виконав взяте на себе зобов`язання до негайного зупинення операцій використання електронного платіжного засобу у відповідності до п.7 розділу 6 Постанови НБУ від 05.11.2014 року № 705.
       Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що ніяких дій по випуску спірної картки ОСОБА_1 не здійснював, не надавав доручення це робити, не повідомляв нікому ПІН-коду, оскільки спростовуються доводами та матеріалами справи, так як дії були вчинені через Приват 24 доступ до якого можливий тільки через мережу інтернет і тільки апелянту була відома інформація про платіжну карту, номер платіжної карти, термін її дії, та CVV код.
       Отже, без розголошення з боку апелянта ПІН-коду своєї картки, номеру картки, інша особа навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта не змогла б ні зайти до Приват 24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти.
       Також зняття готівки були вчинені до отримання банком повідомлення від позивача щодо здійснення незаконних операцій із його банківською карточкою.
       Відповідальність банку за зняття коштів з картки настає після її блокування, а до того моменту банк, зважаючи на укладені умови договору та встановлені правила, не має права обмежувати дії позивача, контролювати процедуру зняття готівки з картки, збереження її у позивача. До моменту повідомлення позивача про викладення картки, у банка відсутні підстави для обмеження користувача послугами у знятті готівки.
       Доводи апеляційної скарги про те, що на банк покладається обов`язок провести належне розслідування по факту незаконної операції не заслуговують на увагу, оскільки за положенням статті 1068 ЦКУ банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов`язаний зараховувати гроші, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом.
       Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, були дослідженні судом першої інстанції, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника адвоката Медвідь Ірини Миколаївни - залишити без задоволення.
       Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 8 грудня 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 01 березня 2021 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                        С.І. Дикун

                                                                               Б.І. Сташків