ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" березня 2021 р.           Справа№ 911/264/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Мартюк  А.І. 
 
секретар судового засідання: Пастернак О.С.
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 16.03.2021
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області 
на ухвалу          Господарського суду Київської області 
від                     28.01.2021 
про                    задоволення заяви про забезпечення позову 
у справі          №911/264/21 (суддя - Кошик А.Ю.)
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "Броварський
заводобудівельний комбінат"
до                    1) Відділу капітального будівництва Броварської міської ради;
2) Управління будівництва, житлово-комунального господарства, 
інфраструктури та транспорту Броварської міської ради 
Київської області
про                    стягнення 6 102 291, 27 грн

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Броварський заводобудівельний комбінат" (надалі - позивач, ТОВ "БЗК") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Відділу капітального будівництва Броварської міської ради (наділ - відповідач-1) та Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області (наділ - відповідач-2) про стягнення 6 102 291, 27 грн.
Позов обґрунтовано порушенням відповідачами грошових зобов`язань за Договором підряду №11/09/2015 на виконання будівельно-монтажних робіт від 11.09.2015 (надалі - Договір), згідно якого позивачем за власні кошти було виконано будівельні роботи.
Водночас з позовом Товариством з обмеженою відповідальністю "Броварський заводобудівельний комбінат" подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просив накласти арешт на майно та грошові кошти Управління будівництва, житлово- комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області в межах суми позову 6 102 291, 27 грн.
Заява обгрунтована необхідністю вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь останнього, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Заявник вважає, що обрані заходи забезпечення позову є адекватними та співмірними позовним вимогам, оскільки стосуються виключно заявленої у позові заборгованості і у випадку невжиття заходів забезпечення позову, заборгованість за виконані роботи в значній сумі буде залишена на відповідачу-1, чиї активи передані правонаступнику (відповідачу-2), який може ними вільно розпоряджатись без врахування існуючого зобов`язання з оплати робіт.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.01.2021 заяву позивача №9 від 21.01.2021 про забезпечення позову у справі №911/264/21 задоволено. Вжито заходів забезпечення позову, а саме: накладено арешт на майно та грошові кошти Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області в межах суми позову 6 102 291,27 грн.
Місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст.ст. 136, 137 ГПК України мотивував своє рішення тим, що існує дійсна імовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову, а тому доцільно застосувати такий обмежувальний захід, як накладення арешту на грошові кошти та майно (активи), які перебувають в розпорядженні відповідача-2 в розмірі суми позову 6 102 291, 27 грн, що надасть позивачеві тимчасову правову охорону його прав та інтересів у реалізації права, за захистом якого він звернувся до суду. Спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову є цілком обґрунтованим, оскільки він відповідає заявленим вимогам, на забезпечення яких він направлений, є пов`язаним і співвідносним із заявленими вимогами.
При цьому, судом першої інстанції враховано, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки та можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову. Задоволені судом заходи забезпечення не порушують інтересів відповідачів та інших осіб, в той же час дозволять уникнути непорозумінь на період вирішення спору і запобігти порушенню прав позивача, є адекватними і пов`язаними з предметом спору.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач-2 (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/264/21, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення не відповідає критеріям законності, оскільки прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що призвело до помилкових висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. Відтак, оскаржувана ухвала прийнята із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не здійснив належної оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності відповідних заходів, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог при забезпеченні позову.
На думку скаржника, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідачі вчиняють будь-які дії з підготовки чи проведення відчуження належного йому майна та якого саме, виведення грошових коштів з рахунків. Саме лише припущення про можливість відчуження майна чи виведення грошових коштів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2021 апеляційну скаргу Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.
Судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів, є судом, встановленим законом, про що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №911/264/21 за апеляційною скаргою Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.03.2021.
Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Зокрема, позивач у своєму відзиві наголошує на тому, що обрані судом першої інстанції заходи забезпечення позову є адекватними та співмірними позовним вимогам, оскільки останнім вирішено питання про забезпечення позову у обсязі, необхідному для реального виконання судового рішення в межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. При цьому, відповідач-2 не позбавлений можливості вільно розпоряджатися коштами на рахунку у розмірі, яка перевищує суму арешту, що спростовує позицію скаржника про втручання в його господарську діяльність.
Позивач зазначає, що скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що вжиті заходи забезпечення позову призводять до зупинення господарської діяльності відповідача-2, порушують права третіх осіб. Не надано також документального підтвердження, що рахунки відповідача-2 мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, що унеможливлює арешт рахунків згідно ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження". Наявність у скаржника статусу розпорядника бюджетних коштів не надає останньому особливого привілейованого становища та не виключає застосування до нього заходів забезпечення позову в порядку, визначеному ГПК України.
У судове засідання 16.03.2021 з`явилися представники позивача, відповідача-2. Відповідач-1 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Частиною 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представника відповідача-1 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. 
В силу приписів статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача-1.
У судовому засіданні 16.03.2021 представник відповідача-2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У судовому засіданні 16.03.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, предметом розгляду є питання наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до усталеної практики господарських судів при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких його вжито. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, позивач звертаючись до місцевого господарського суду із позовом зазначив, що відповідач-1 перебуває у стадії припинення, оскільки наразі відбувається його реорганізація у формі приєднання до відповідача-2.
Броварською міською радою Київської області, яка є учасником (засновником) відповідачів, прийнято рішення від 21.06.2018 №983-41-07 про припинення відповідача-1, про яке позивач, як кредитор у зобов`язанні, повідомлений не був.
Вчинення дій щодо припинення відповідача-1 може свідчити про намір ухилення від виконання грошових зобов`язань перед позивачем у розмірі       6 102 291, 27 грн.
Також, позивач вважає, що відповідачем-1, можливо за відома відповідача-2, з метою уникнення оплати за виконані будівельні роботи не включено до Передавального акту відомостей про заборгованість перед позивачем у розмірі 6 102 291, 27 грн та не здійснено жодних дій щодо оплати виконаних робіт, хоча їх обсяг та вартість відповідачами не заперечуються.
Позивач звертає увагу суду, що 26.09.2019 відповідачами складено та затверджено в установленому порядку Передавальний акт, згідно якого усе майно, права та обов`язки передано від відповідача-1 відповідачу-2. Водночас протягом значного проміжку часу сума боргу за виконані будівельні роботи позивачу не сплачується.
Наведені обставини свідчать про спроби відповідачів та їх засновника приховати майно та кошти, змінити статус сторін у зобов`язанні з метою ухилення чи затягування сплати заборгованості.
Відтак, позивач має обґрунтовані підстави вважати, що у разі задоволення судом позову про стягнення заборгованості, внаслідок недобросовісних дій відповідача-1, ймовірно і відповідача-2, існує реальна загроза невиконання судового рішення, що призведе до позбавлення позивача реального захисту свої порушених прав.
За наведених обставин, оскільки відповідача-1 фактично припинено і все його майно та активи передано відповідачу-2, як правонаступнику, про що свідчить, зокрема, Передавальний акт від 26.09.2019, згідно якого усе майно, права та обов`язки передано від відповідача-1 відповідачу-2, позивач вважає, що особою, відповідальною за зобов`язаннями відповідача-1, є саме Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області, якому передано все майно та активи відповідача-1.
Той факт, що до відповідного Передавального акту, яким передано відповідачу-2 всі активи відповідача-1, не включено спірну заборгованість, наведене свідчить про загрозу невиконання відповідного зобов`язання, яке фактично залишилось на відповідачу-1 за відсутності (передачі відповідачу-2) всіх активів.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що наведені обставини підтверджуються рішенням Броварської міської ради Київської області від 21.06.2018 №983-42-07 "Про оптимізацію структури виконавчих органів Броварської міської ради Київської області" та рішенням Броварської міської ради Київської області від 26.09.2019 №1599-61-07 "Про затвердження Передавального акта Відділу капітального будівництва Броварської міської ради".
Враховуючи, що наведена в позові заборгованість існує з 2017 року і остаточно погоджена сторонами в червні 2018 року (під час укладення додаткової угоди), станом на момент початку реорганізації та складення Передавального акту, про відповідну заборгованість було відомо.
Заходи забезпечення позову є співмірними позовним вимогам, оскільки стосуються виключно заявленої у позові заборгованості і у випадку невжиття заходів забезпечення позову, заборгованість за виконані роботи в значній сумі буде залишена на відповідачу-1, чиї активи передані правонаступнику (відповідачу-2), який може ними вільно розпоряджатись без врахування існуючого зобов`язання з оплати робіт.
Враховуючи, що відповідачем-1 вчиняються недобросовісні дії щодо передачі відповідачу-2 всіх своїх активів та приховання при цьому зобов`язань перед позивачем, що підтверджується Передавальним актом, невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості ефективного захисту прав позивача на отримання оплати за виконані роботи, оскільки у боржника - відповідача-1 відсутні будь-які активи (все передано відповідачу-2), при цьому, заборгованість залишилась на відповідачу-1 (не передана разом з активами). Крім того, на момент розгляду заяви про забезпечення позову в суді першої інстанції, відповідача-1 остаточно не було припинено, що перешкоджає здійснити заміну сторони правонаступником. 
Така ситуація призводить до відділення зобов`язань та активів на невизначений період часу, за який активи можуть бути приховані правонаступником, тому невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком відсутність (приховання) у боржника чи його правонаступника коштів чи інших активів, достатніх для погашення заборгованості, що може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. 
Відтак, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що адекватним заходом забезпечення позову, достатнім для захисту прав позивача на період вирішення спору, є накладення арешту на активи (грошові кошти та майно) відповідача-1, яке вже передано відповідачу-2 (у зв`язку з реорганізацією), тобто активи відповідача-1 вже вибули з його розпорядження в процедурі реорганізації. При цьому, необхідність одночасного накладення арешту на майно та кошти обумовлена необхідністю забезпечення наявності достатньої суми для погашення заборгованості. Зокрема, враховуючи значну суму боргу, у разі недостатності коштів на рахунках, заборгованість може бути погашена за рахунок майна, як активу.
За таких обставин, для забезпечення ефективного захисту прав позивача у разі задоволення позову, доцільно застосувати такий обмежувальний захід, як накладення арешту на грошові кошти та майно (активи), які перебувають в розпорядженні відповідача-2 в розмірі суми позову 6 102 291, 27 грн, що надасть позивачеві тимчасову правову охорону його прав та інтересів у реалізації права, за захистом якого він звернувся до суду.
Згідно правового висновку Верховного суду від 17.10.2019 року у справі №640/7285/19, забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 25.05.2016).
У зв`язку з чим, до вирішення спору адекватними і пов`язаними з предметом спору заходами забезпечення позову, які дозволять уникнути ускладнень виконання судового рішення в разі задоволення позову, є накладення арешту на грошові кошти та майно (активи), які перебувають в розпорядженні відповідача-2 в розмірі суми позову 6 102 291, 27 грн.
Також, господарським судом першої інстанції правомірно враховано, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки та можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову. 
Задоволені судом заходи забезпечення не порушують інтересів відповідачів та інших осіб, в той же час дозволять уникнути непорозумінь на період вирішення спору і запобігти порушенню прав позивача, є адекватними і пов`язаними з предметом спору.
Водночас апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 151 Закону України «Про теплоенергетику» та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.
З огляду на викладене, доводи апелянта про неправомірність забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на усіх рахунках, колегія суддів відхиляє, адже виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби, а не суду.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Враховуючи, що до вирішення спору по суті наявні обґрунтовані підстави вважати, що невжиття визначеного позивачем заходу забезпечення позову, а саме, шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачів у межах суми стягнення, порушить його права та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про забезпечення позову у даній справі та правильність висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.
Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/264/21 має бути залишена без змін.
З огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають покладенню на скаржника.
Керуючись ст.ст. 255, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/264/21 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/264/21 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Управлінням будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області.
4. Матеріали оскарження по справі №911/264/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 01.04.2021. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                А.І. Мартюк