ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" лютого 2021 р.           Справа№ 925/686/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Тищенко А.І. 
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.08.2020 (повний текст складено 10.08.2020)
у справі №925/686/20 (суддя Спаських Н.М.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бар Авто"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс груп"
про стягнення 47 751,00 грн.                  
                                                                       ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Бар Авто" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс груп" про стягнення 47 751,00 грн. заборгованості за транспортні послуги.
Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про перевезення вантажів № 268 від 16.12.2019 в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.08.2020 у справі №925/686/20 позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс груп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бар Авто" 47 751,00 грн. залишку заборгованості на підставі договору про перевезення вантажів № 268 від 16.12.2019 та 2102,00 грн. судового збору. 
Рішення мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позивачем своїх вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.
Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та не повним дослідженням доказів.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:
- позивач не вжив всіх заходів, необхідних для належного виконання ним зобов`язання, у розумінні ст. 193 ГК України;
- позивач на погоджених з відповідачем умовах визначив, що розрахунок здійснюється лише коштами замовника, жодних виключень з цих пунктів (п.п. 2.1.3, 5.4) договором не передбачено, а тому, виконання договору має бути здійснено відповідно до умов ст. 193 ГК України, яка перетинається зі ст. 526 ЦК України. Безготівковий розрахунок здійснюється коштами замовника та виключно після їх отримання відповідачем, що не було досліджено судом першої інстанції;
- позивачем не надано суду ліцензії на право здійснення міжнародних перевезень. Згідно п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, як вид господарської діяльності, підлягають ліцензуванню, в той час як судом жодної ліцензії досліджено не було;
- апелянт вважає за необхідне витребувати та дослідити ліцензію позивача на перевезення міжнародних вантажів, як це вимагає законодавство;
- суд неправильно визначився з характером спірних правовідносин, не дослідив договір та ліцензію, яка дає право на перевезення вантажу, у зв`язку з чим прийняв помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача спростовує доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, вказує про їх необґрунтованість та безпідставність, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача 08.09.2020 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 залишено апеляційну скаргу без руху з огляду на неподання належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Надано скаржнику строк не більше семи днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
28.09.2020 від представника відповідача надійшов лист, до якого додано дублікат квитанції №0.0.1853020321.1 від 29.09.2020 про оплату 3   153,00 грн. судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
16.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпекс Груп" (далі - Експедитор, відповідач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бар Авто" (далі - Перевізник, позивач по справі) було укладено договір про перевезення вантажів №268 (а.с. 19-21), у відповідності до якого Перевізник зобов`язався доставити погоджений із Експедитором вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій особі, а Експедитор зобов`язався сплатити за перевезення встановлену плату (п. 1.1. договору).
Вартість перевезення, порядок розрахунків/форма оплати та інші істотні умови Договору погоджуються Сторонами і вказуються в Заявці на перевезення вантажу (п. 1.3. договору).
Позивач зазначає, що ним було здійснено перевезення вантажів належним чином, підтвердженням чого є СМR, натомість відповідачем не виконані умови оплати, зазначені у договорі та заявках.
07.05.2020 позивач направив відповідачу претензію про сплату заборгованості по перевезенню вантажу, яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Позивач вказує, що станом на день подачі позову оплата за надані послуги в розмірі 47  751,00 грн. відповідачем не здійснена, що є істотним порушенням умов договору та замовлення.
Заперечень проти дійсності договору про перевезення вантажів від 16.12.2019 чи доказів про його дострокове розірвання сторонами, відповідач суду не надав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Із змісту ст. 11 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договору.
Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі ст.ст. 193, 202 ГК України та ст. 526 ЦК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 202 ГК України).
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За своєю правовою природою договір між сторонами є договором про надання послуг та відповідає ст. 901 ЦК України.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
У відповідності до положень ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Також згідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Згідно ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.
Також правовідносини сторін регулюються і затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 N 363 Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.
На виконання умов договору між сторонами у справі було складено заявку № 378-2 від 16.12.2019 (а.с.22) на перевезення вантажу міжнародного сполучення.
Відповідно до заявки сторони погодили наступні умови перевезення: 
маршрут руху: Україна-Італія; 
дата завантаження: 19.12.2019; 
адреса завантаження - м. Полтава, пер. Перспективний, 4; 
адреса розвантаження - Via Viazza Sinistra 4 Mezzolara (Budrio) ВО 40054; 
термін доставки вантажу: 23.12.2019; 
ставка за перевезення - 2000 євро (дві тисячі євро) по курсу НБУ на день завантаження авто; 
умови оплати - безготівковий розрахунок в день розвантаження авто без урахування 1500,00 грн. яка сплачується на рахунок Перевізника на протязі 2 днів при отриманні оригіналів документів (Заявка - 2 шт., Рахунок, АКТ-2 шт., CMR-2 шт. (оригінали), Договір - 2 шт., Уставні (реєстраційні документи, завірені мокрою печаткою (копія вірна) та за умови відсутності помилок у їх оформленні. 
13.02.2020 між сторонами у справі було підписано заявку № 416-2 (а.с. 26), у відповідності до якої сторони погодили наступні умови перевезення: 
маршрут руху: Україна-Італія; 
дата завантаження: 14.02.2020; 
адреса завантаження - Черкаська область, с. Острожани; 
адреса розвантаження - Via Cunto 14 12010 Margarita (CN) Itali; 
термін доставки вантажу: 19.02.2020; 
ставка за перевезення - 1750 євро (одна тисяча сімсот п`ятдесят євро) з урахуванням Т1 по курсу НБУ на день здійснення/проходження митних формальностей/процедур (розмитнення вантажу); 
умови оплати - 100 % безготівковий розрахунок в день розвантаження авто, без урахування 1500,00 грн., які оплачуються після отримання оригіналів документів (Заявка - 2 шт., Рахунок, АКТ-2 шт., CMR-2 шт. (оригінали), Договір - 2 шт., Реєстраційні документи, завірені мокрою печаткою (копія вірна) та за умови відсутності помилок у їх оформленні. 
На виконання умов Договору та Заявок № 378-2 від 16.12.2019 (а.с. 22) та № 416-2 від 13.02.2020 (а.с. 26) позивачем було надано відповідачу послуги з перевезення вантажу в повному обсязі.
Перевезення було виконано своєчасно та належним чином у відповідності з умовами Договору про перевезення вантажів від 16.12.2019, що підтверджується міжнародними транспортними накладними СМR (а.с. 25, 29) та актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 643 від 24.12.2019 на суму 52 047,00 грн. ( а.с. 24) та № 73 від 21.02.2020 на суму 46 251,00 грн. (а.с.28). 
Актами № 643 від 24.12.2019 (а.с. 24) та № 73 від 21.02.2020 (а.с.28) обома сторонами підтверджено надання відповідачу з боку позивача послуги перевезення за договором №268 від 16.12.2019 по маршруту Україна-Італія та узгоджено вартість послуги перевезення.
Відповідачем не надано суду доказів існування між сторонами спорів з приводу якості та повноти наданої послуги перевезення, чи пред`явлення вантажоодержувачем претензій щодо одержаного товару.
У відповідності до Заявок № 378-2 від 16.12.2019 (а.с.22) вартість вищевказаного перевезення становить 2000 євро, а по заявці № 416-2 від 13.02.2020 (а.с. 26) 1750 євро. Дані суми коштів відповідач повинен був перерахувати в день розвантаження авто.
За обома Актами відповідач повинен сплатити позивачу в загальній сумі 98 298,00 грн. (52,47 грн. + 46251,00 грн.). 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було перераховано позивачу кошти лише в розмірі 50 547,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1999 від 23.12.2019 (а.с. 33). 
Відповідач не надав суду доказів відсутності у нього всіх первинних документів для непроведення оплати за послуги перевезення в повній сумі. 
Таким чином, залишок заборгованості відповідача перед позивачем становить 47 751,00 грн. ((52 047,00 грн. + 46 251,00 грн.) - 50 547,00 грн.). 
07.05.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 07.05.2020 (а.с. 30), в якій останній просить просив відповідача сплатити заборгованість за надані послуги перевезення в сумі 47 751,00 грн. 
Відповідач відповіді на претензію не надав, борг не сплатив, з чого і виник спір внаслідок порушення відповідачем прав позивача. 
Відповідач не надав доказів, що часткова оплата послуг була проведена за іншими правовідносинами, ніж по договору № 268 від 16.12.2019 про перевезення вантажів.
Доказів про проведення оплати за послуги перевезення у більшій сумі, ніж обліковує позивач, відповідач суду також не надав.
Наявні у справі докази свідчать про те, що у відповідача є в наявності всі необхідні первинні документи для проведення повного розрахунку за надані позивачем послуги перевезення. 
Доказів досягнення сторонами згоди з приводу узгодження розстрочення сплати залишку боргу у справу не подано. 
За умовами п. 3.5 договору № 268 від 16.12.2019 розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі, протягом п`яти банківських днів після підписання сторонами акту (якщо інше не передбачено в заявці). Надання неповного комплекту документів для здійснення оплати та/або наявність помилок у їх оформленні прирівнюються до їх неподання. У будь-якому випадку під помилками у документах, які перешкоджають здійсненню оплати, Сторони домовились про будь-яку невідповідність інформації, яка зазначена у договорі, заявці, акті CMR, рахунку щодо 1) найменування /місцезнаходження/коду сторін; 2) номеру дати договору, заявки акту, рахунку; 3) найменування відправника/перевізника/одержувача; 4) адреси завантаження/розвантаження; 5) назви/реєстраційного номеру транспортного засобу; 6) типу/виду вантажу або ціни фрахту (ставки за перевезення); 7) відсутність відбитку /штампу у договорі, заявці, акті CMR (або обґрунтування правомірності їх відсутності). 
Заявки на перевезення вантажу № 378-2 від 16.12.2019 (а.с. 22) та № 416-2 від 13.02.2020 (а.с. 26) передбачають проведення відповідачем повного розрахунку в день розвантаження авто.
Оригінали документів отримані відповідачем, що відповідачем не спростовано. 
Отже строк проведення повного розрахунку для відповідача настав і станом на час вирішення спору є простроченим. 
Заперечень проти доводів та розрахунків позивача відповідач суду не надав, докази сплати боргу у справі відсутні. 
Зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у відповідності до умов договору (ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України). 
Оскільки доказів проведення розрахунку за основним боргом відповідачем не надано, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 47 751,00 грн. залишку боргу за послуги перевезення вантажу на підставі договору про перевезення вантажів № 268 від 16.12.2019. 

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі
Посилання апелянта на невжиття позивачем всіх заходів, необхідних для належного виконання ним зобов`язання у розумінні ст. 193 ГК України, є недоведеними, позаяк відповідач не зазначає, які саме позивач не вжив заходи, необхідні для належного виконання зобов`язання, в той час, як з матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив перевезення вантажів належним чином, відповідно до умов договору та заявок.
Доводи відповідача про те, що відповідно до п. 5.4 договору Експедитор розраховується з Перевізником коштами Замовника, проте, Замовник до цього часу не розрахувався з Експедитором, а тому відсутні підстави для оплати, спростовуються наступним.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором послуг, як вже встановлено судом при попередньому розгляді справи.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором, (ч. 1 ст. 903 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Отже, подія, яка може бути мірилом визначення строку, має бути такою, що неминуче настане.
В договорі сторони погодили строк виконання зобов`язання з оплати за перевезення з вказівкою на подію, яка може настати, а може і ні (момент одержання експедитором від замовника коштів), що свідчить про вчинення правочину під відкладальною умовою (ч. 1 ст. 212 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦК України, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. 2 ст. 627 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а ст.ст. 525, 526 ЦК України і ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
В даному випадку, послуги позивачем були надані і вони згідно чинного законодавства повинні бути оплачені.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а тому посилання відповідача на відсутність оплати наданих послуг від замовника як на підставу невиконання своїх грошових зобов`язань, є безпідставними та необґрунтованими.
Отже, обов`язок відповідача щодо оплати вартості послуг настав та останнім не виконаний.
Крім того, між відповідачем та замовником було укладено інший договір, а тому це інші правовідносини. Зобов`язання замовника перед відповідачем не є підставою для відмови або невиконання зобов`язання відповідача перед позивачем здійснити оплату за перевезення вантажу. Відповідач, в свою чергу, не позбавлений права на звернення з позовом до суду з вимогою про стягнення з замовника сплаченої суми коштів.
Доказів того, що Замовник не розрахувався з Експедитором, відповідачем суду не надано.
Апелянт вказує, що судом першої інстанції не досліджено ліцензію позивача на міжнародне перевезення вантажів.
Слід зазначити, що дослідження ліцензії до предмету спору та обов`язку відповідача оплатити послуги з перевезення не відноситься. Відповідачем не заперечується факт доставки вантажу та передачі його вантажоотримувачу.
Позивачем при подачі позовної заяви додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на ТОВ «БАР АВТО», де зазначено види діяльності позивача, який був досліджений судом першої інстанції під час розгляду справи.
Наявність чи відсутність у позивача ліцензії на здійснення міжнародних перевезень не було предметом спору в суді першої інстанції, крім того, до відзиву на апеляційну скаргу позивачем було долучено копію ліцензії на здійснення міжнародних перевезень. 
Інші доводи позивача не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 , серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.08.2020 у справі №925/686/20.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                                                      ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.08.2020 у справі №925/686/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 03.08.2020 у справі №925/686/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи №925/686/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                А.І. Тищенко