Ухвала
19 березня 2021 року
м. Київ
справа № 761/12618/19
провадження № 61-18704ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Коломієць Г. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «НВП-Вабос» про стягнення винагороди та комісії за договором про надання юридичних послуг,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 
2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року 
в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 
з товариства з обмеженою відповідальністю «НВП-Вабос» (далі - ТОВ 
«НВП-Вабос») на користь ОСОБА_1 суми винагороди за березень, жовтень та грудень 2018 року за договором про надання юридичних послуг скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнуто з ТОВ «НВП-Вабос» на користь ОСОБА_1 
30 000,00 грн винагороди за договором про надання юридичних послуг 
від 02 березня 2018 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
16 грудня 2020 року ТОВ «НВП-Вабос» звернулося до Верховного Суду 
із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду 
від 04 грудня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «НВП-Вабос» на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року у вищевказаній справі, витребувано із Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу № 761/12618/19, зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року в частині стягнення з ТОВ «НВП-Вабос» на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн винагороди за договором про надання юридичних послуг від 02 березня 2018 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
18 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду 
із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду 
м. Києва від 16 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року (надійшла до суду 20 січня 2021 року), в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови 
у задоволенні його позовних вимог про стягнення з ТОВ «НВП-Вабос» винагороди за договором про надання юридичних послуг за січень-лютий 2019 року та комісії, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити. 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 09 лютого 2021 року визнано наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва 
від 16 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 04 грудня 2020 року залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано заявнику подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести підстави для його поновлення та надатиналежніта допустимі докази на їх підтвердження. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
27 лютого 2021 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 09 лютого 2021 року надіслав клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, на підтвердження вимог якого надав відповідні докази, а також звернувся із заявою про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. від участі у розгляді його касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 03 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. визнано необґрунтованою та передано для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 04 березня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. відмовлено.
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження мотивовано тим, що повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року він не отримував, офіційної електронної адреси не має, а тому про її зміст дізнався лише 
05 січня 2021 року із поданої до Верховного Суду касаційної скарги ТОВ «НВП-Вабос». При цьому, зазначає, що у зв`язку із виявленням у нього інфекційного захворювання COVID-19 він перебував на стаціонарному лікуванні з 20 листопада 2020 року по 07 грудня 2020 року, а у зв`язку із повторним виявленням у нього інфекційного захворювання COVID-19 змушений був перебувати на самоізоляції з 22 грудня 2020 року щонайменше 14 днів, на підтвердження чого надав докази.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо 
в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Ураховуючи наведені заявником обставини та надані на їх підтвердження докази, колегія суддів вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, а тому його слід поновити.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження                    в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
На обґрунтування підстав касаційного оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року 
ОСОБА_1 посилається на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду. Крім того, зазначає, що судами належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга  ОСОБА_1 подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Водночас, касаційна скарга подана на судові рішення у справі, яка в силу пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною, проте аналіз оскаржуваних судових рішень та наведені заявником у касаційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а тому Верховний Суд, з метою забезпечення єдності судової практики, вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження 
у справі.
Крім того, ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2020 року, постановленою за результатами розгляду касаційної скарги ТОВ «НВП-Вабос» на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року, витребувано цивільну справу № 761/12618/19 із Шевченківського районного суду м. Києва, а тому потреби витребовувати справу немає.
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року.
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «НВП-Вабос» про стягнення винагороди та комісії за договором про надання юридичних послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року.
Надіслати іншому учаснику справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 19 квітня 2021 року.
До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншому учаснику справи.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                         Д. Д. Луспеник
 
                                                                                                              Б.І. Гулько
 
                                                                                                               Г. В. Коломієць